ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА 01054, м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-В, тел. (044) 334-68-95, E-mail: inbox@ki.arbitr.gov.ua	
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
22.07.2026	Справа № 910/5412/26	
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Газбудінжиніринг”
до Акціонерного товариства “Укртрансгаз”
про стягнення 117057,32 грн
Суддя Усатенко І.В.
Представники сторін: не викликались 
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Товариство з обмеженою відповідальністю “Газбудінжиніринг” звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Акціонерного товариства “Укртрансгаз” про стягнення 117057,32 грн, з яких збитки – 65173,81 грн., інфляційні втрати – 36931,77 грн., три проценти річних – 14951,74 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані безпідставним отриманням відповідачем банківської гарантії, що було встановлено рішенням Господарського суду міста Києва від 29.05.2024 № 910/1250/24, яке набрало законної сили.
Ухвалою суду від 15.05.2026 позовну заяву залишено без руху.
19.05.2026 до суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.05.2026 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (без проведення судового засідання).
05.06.2026 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він проти позову заперечує, оскільки, позивачем не доведено наявність всіх елементів правопорушення, необхідних для стягнення збитків; втрати від інфляції уже були стягнуті судом при розгляді справи № 910/1250/24, що є притягненням до подвійної відповідальності; договором підряду передбачено стягнення 0,3 % річних за порушення грошового зобов`язання, а отже безпідставним є нарахування відсотків у розмірі 3% річних. Також відповідач заперечує проти визначеного позивачем розміру витрат на правову допомогу.
10.06.2026 від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій він спростовує доводи відповідача та просить задовольнити позов у повному обсязі.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -
ВСТАНОВИВ
Рішенням Господарського суду міста Києва від 29.05.2024 № 910/1250/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Газбудінжиніринг” до Акціонерного товариства “Укртрансгаз” про стягнення 616284,00 грн позов задоволено повністю. Вирішено стягнути з Акціонерного товариства “УКРТРАНСГАЗ” (Кловський узвіз, 9/1, м. Київ, 01021; ідентифікаційний код 30019801) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “ГАЗБУДІНЖИНІРИНГ” (вул. Академіка Кримського, буд. 27А, м. Київ, 03142; ідентифікаційний код 43062217) безпідставно отримані кошти за банківською гарантією у розмірі 612000,00 грн, інфляційні втрати у розмірі 4284,00 грн та судовий збір у розмірі 9244,26 грн.
Постановою Північного апеляційного господарського суду від 24.09.2024 у справі № 910/1250/24 рішення Господарського суду міста Києва від 29.05.2024 залишено без змін.
Отже, рішення Господарського суду міста Києва у справі № 910/1250/24 від 29.05.2024 набрало законної сили 24.09.2024.

13.02.2023 між Акціонерним товариством “УКРТРАНСГАЗ” (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю “ГАЗБУДІНЖИНІРИНГ” (підрядник) укладено договір № 2302000042 про закупівлю робіт (надалі - Договір), відповідно до умов п. 1.1. якого підрядник зобов`язується за завданням замовника на свій ризик виконати відповідно до умов цього договору роботи, зазначені у п. 1.2 (надалі - роботи), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконані роботи.
08.08.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю “ГАЗБУДІНЖИНІРИНГ” (принципал) та Акціонерним товариством “ЮНЕКС БАНК” (гарант) укладено договір на приєднання № 2023/1/793/V до Публічної пропозиції на укладання Договору про надання банківських гарантій АТ “ЮНЕКС БАНК” (про надання гарантії) (надалі – Договір на приєднання), за яким гарант надав принципалу безвідкличну гарантію в забезпечення виконання Договору перед Акціонерним товариством “УКРТРАНСГАЗ” (бенефіціар) на суму 612 000,00 грн, із строком дії до 30.11.2023 включно. 
15.08.2023 АТ “ЮНЕКС БАНК” видано Банківську гарантію № 2023/1/793/V (надалі – Гарантія) в забезпечення виконання Договору, якою гарант надав бенефіціару безвідкличну та безумовну гарантію та прийняв на себе безвідкличне і безумовне зобов`язання сплатити бенефіціару будь-яку суму, в розмірі 612 000,00 грн протягом п`яти банківських днів після одержання письмової вимоги бенефіціара, без необхідності для бенефіціара обґрунтовувати свою вимогу, без подання будь-яких інших документів, крім вимоги, або виконання будь-яких інших умов. Усі платежі за гарантією мають бути здійснені Банком-гарантом на користь бенефіціара незалежно від будь-яких заперечень або оскаржень принципала або будь-якої третьої особи. Всі витрати, пов`язані з цією Гарантією, здійснюються за рахунок принципала. 
30.11.2023 Товариством з обмеженою відповідальністю “Газбудінжиніринг” отримано від АТ “ЮНЕКС БАНК” повідомлення-вимогу про отримання письмової вимоги бенефіціара по банківській гарантії від 15.08.2023 № 2023/1/793/V та про сплату гаранту гарантійної суми. 
Відповідно до вказаного повідомлення-вимоги Банк-гарант вимагав від принципала (позивача) відповідно до взятих на себе зобов`язань перерахувати в строк не пізніше 05.12.2023 (включно) грошові кошти у розмірі 612000,00 грн для задоволення вимог бенефіціара згідно вимоги про сплату гарантійного платежу за Гарантією. 
11.12.2023 Товариством з обмеженою відповідальністю “Газбудінжиніринг” було сплачено на рахунок АТ “ЮНЕКС БАНК” суму банківської гарантії у розмірі 612000,00 грн відповідно до платіжної інструкції № 2272. Зарахування вказаної суми коштів банківської гарантії на рахунок принципала (відповідача) 11.12.2023 підтверджується останнім.
Матеріалами справи № 910/1250/24 підтверджується виконання позивачем робіт за Договором у встановлені строки, в той час як відмова відповідача від підписання актів приймання виконаних будівельних робіт за вересень та жовтень 2023 року із довідками про вартість виконаних будівельних робіт та витрати не визнається судом обґрунтованою, суд дійшов висновку, що у межах спірних правовідносин відповідач безпідставно звернувся до Банка-гаранта із письмовою вимогою про сплату гарантійної суми, яка була задоволена гарантом. 
Виплата грошових коштів позивачем за Гарантією відбулася за відсутності гарантійного випадку. У Акціонерного товариства “Укртрансгаз” були відсутні підстави для звернення до гаранта (АТ “ЮНЕКС БАНК”) для виплати суми за Гарантією, грошові кошти у розмірі 612000,00 грн було набуто товариством без достатньої правової підстави.
Перерахування гарантом грошових коштів в сумі 612000,00 грн на користь бенефіціара (відповідача) відбулось у зв`язку з договором та гарантією, однак не на їх виконання, тобто перерахування відбулось без правових підстав, а отже стягнення з Акціонерного товариства “Укртрансгаз” вказаної суми коштів здійснюється на підставі ст. 1212 ЦК України. 
Судом у справі № 910/1250/24 стягнуто з відповідача інфляційні втрати, нараховані на суму 612000,00 грн безпідставно отриманих коштів за період з 12.12.2023 по 31.01.2024 відповідно до ст. 625 ЦК України.
Означені вище обставини були встановлені судом в рішенні Господарського суду міста Києва від 29.05.2024 № 910/1250/24, яке набрало законної сили.
Відповідно до ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Відповідач 04.10.2024 сплатив кошти, присуджені до стягнення за рішенням Господарського суду міста Києва від 29.05.2024 № 910/1250/24. Означені обставини підтверджені платіжними інструкціями № 25411 від 04.10.2024 на суму 4284,00 грн та № 25410 від 04.10.2024 на суму 612000,00 грн.
Позивач звернувся до суду щодо стягнення збитків (упущеної вигоди) у сумі 65173,81 грн за період з 11.12.2023 по 03.10.2024, 3% річних у розмірі 14951,74 грн за період з 11.12.2023 по 03.10.2024 та втрат від інфляції у розмірі 36931,77 грн за період з 01.02.2024 по 03.10.2024.
При розгляді справи № 910/1250/24 з відповідача було стягнуто, втрати від інфляції з 12.12.2023 по 31.01.2024. Тобто в межах даної справи заявлено до стягнення втрати від інфляції за період, що не був предметом розгляду у справі № 910/1250/24. Крім того, у справі № 910/1250/24 не заявлялись вимоги про стягнення збитків та 3% річних. 
Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є штрафними санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.
Вимагати сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції, а також трьох процентів річних є правом кредитора, яким останній наділений у силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу. Такий висновок наведено у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.07.2019 у справі № 905/600/18.
Суд відзначає, що позивачем помилково було включено в період нарахування 3% річних дату здійснення позивачем перерахування коштів банку, оскільки, санкції можуть бути стягнуті тільки за повний день прострочення. Суд здійснив перерахунок 3% річних за період з 12.12.2023 по 03.10.2024.
Згідно перерахунку суду з відповідача підлягають стягненню 3 % річних у розмірі 14901,44 грн.
Суд перевірив розрахунок втрат від інфляції, здійснений позивачем та вважає його обґрунтованим та арифметично вірним. З відповідача підлягають стягненню втрати від інфляції у визначеному позивачем розмірі – 36931,77 грн.
Суд не приймає до уваги заперечення відповідача, що договором підряду обумовлено розмір відсотків за прострочення грошового зобов`язання у розмірі 0,3%, оскільки, правовідносини в даному випадку виникли між сторонами з вчиненого відповідачем порушення та безпідставного набуття грошових коштів, що були стягнуті з нього судом в порядку ст. 1212 ЦК України. Тобто умови договору № 2302000042 від 13.02.2023, в тому числі п. 8.8 не розповсюджуються на правовідносини сторін, що є предметом розгляду у даній справі. Натомість, право нарахування та стягнення 3 % річних виникло у позивача на підставі прямої норми закону (ст. 625 ЦК України).
Отже позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню у визначеному судом розмірі. 

Щодо стягнення з відповідача збитків.
В підтвердження розміру завданих збитків (упущеної вигоди) позивача долучає до матеріалів справи лист АТ “Юнекс Банк” від 17.04.2026 № 25.3-7926 “Щодо надання розрахунку можливого доходу за депозитом”. Згідно означеного листа, за умови розміщення Товариством з обмеженою відповідальністю “Газбудінжиніринг” суми грошових коштів в рамках депозитного вкладу “Бізнес” в розмірі 612000,00 грн 11.12.2023 строком до 04.10.2024 щомісячні нарахування загалом склали б 65173,81 грн.
Стаття 11 ЦК України встановлює, що підставою виникнення цивільних прав і обов`язків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.
Відшкодування збитків є одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів (пункт 9 частини другої статті 16 ЦК України).
Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.
Збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони, що обмежує її інтереси як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також у неодержаних кредитором доходах, які б він одержав, якби зобов`язання було виконане боржником (аналогічний висновок викладений, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 14.04.2020 у справі № 925/1196/18 (пункт 6.14); від 01.03.2023 у справі № 925/556/21 (пункт 8.49.6)).
Відповідно до ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором. Збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов`язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред`явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення. При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.
З аналізу вказаних норм цивільного права вбачається, що для вирішення питання про відшкодування шкоди необхідна сукупність таких підстав: а) наявність шкоди; б) протиправна поведінка заподіювача шкоди; в) причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; г) вина. Перераховані підстави визнаються загальними, оскільки їх наявність необхідна для всіх випадків відшкодування шкоди, якщо інше не передбачено законом.
Ці підстави уможливлюють висновок про те, що стягнення упущеної вигоди є видом цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення. 
Тобто відшкодування упущеної вигоди передбачають необхідність встановлення певних обставин, а саме протиправних дій чи бездіяльності заподіювача шкоди та зв`язок цих протиправних дій чи бездіяльності заподіювача шкоди із самою шкодою.
Судом у межах справи № 910/1250/24 встановлено, що стягнення банківської гарантії було безпідставним, а отже дії відповідача були протиправними. Суд також не погоджується, щодо тверджень відповідача про відсутність його вини, оскільки, питання стягнення банківської гарантії до вирішення судом було спірним. Суд вважає дії відповідача по стягненню банківської гарантії є винними. 
Однак, причинний зв`язок як обов`язковий елемент відповідальності за заподіяні збитки полягає у тому, що шкода повинна бути об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди. Отже, доведенню підлягає факт того, що протиправні дії заподіювача є причиною, а збитки є безумовним наслідком такої протиправної поведінки.
Суд вважає, що позивачем не доведено причинно-наслідковий зв`язок між діями відповідача та шкодою, оскільки, не надано доказів того, що позивач розміщує свої кошти в банку за депозитними договорами та таким чином отримує прибуток. Суду не було надано доказів укладення позивачем з банком депозитного договору. Крім того, суд не вбачає, що розмір збитків доведений належними доказами.
А отже позивачем не доведено наявність всіх елементів правопорушення, які можуть бути підставою для стягнення з відповідача збитків (упущеної вигоди).
За таких умов, суд відмовляє позивачу у стягненні збитків у розмірі 65173,81 грн.
Відповідно до ст. 74, 75 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.
Відповідно до ст. 79 ГПК України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до ст. 86 ГПК України, Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до положень ст. 2 Господарського процесуального кодексу України (далі за текстом – ГПК України) завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. 
При цьому, оцінюючи доводи учасників справи, суд як джерелом права керується також практикою Європейського суду з прав людини. Так, Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. А тому, оскільки, судом встановлено відсутність порушень прав позивача та неефективність обраного способу захисту, судом не спростовуються решта обставин, зазначених позивачем в обгрунтування позовної заяви.
У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.
З огляду на вищевикладене, всі інші доводи та міркування учасників судового процесу не досліджуються судом, так як з огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача пропорційно сумі задоволених вимог, з урахуванням понижуючого коефіцієнта 0,8. 
На підставі викладеного, керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236 – 242, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -
ВИРІШИВ:
1. Позов задовольнити частково. 
2. Стягнути з Акціонерного товариства “Укртрансгаз” (01021, місто Київ, Кловський Узвіз, будинок 9/1, ідентифікаційний код 30019801) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Газбудінжиніринг” (03142, місто Київ, вулиця Академіка Кримського, будинок 27 А, ідентифікаційний код 43062217) 3% річних у розмірі 14901 (чотирнадцять тисяч дев`ятсот одна) грн 44 коп., втрати від інфляції у розмірі 36931 (тридцять шість тисяч дев`ятсот тридцять одна) грн 77 коп., судовий збір у розмірі 1178 (одна тисяча сто сімдесят вісім) грн 92 коп. 
3. В частині позовних вимог про стягнення упущеної вигоди у розмірі 65173,81 грн, 3% річних у розмірі 50,30 грн відмовити. 
4. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.
Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Суддя І.В.Усатенко