П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 240/29654/25 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Романченко Євген Юрійович 
Суддя-доповідач - Моніч Б.С. 
09 липня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Моніча Б.С. 
суддів: Гонтарука В. М.  Білої Л.М. , 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 14 травня 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
І. ІСТОРІЯ СПРАВИ, КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ
Позивач звернувся до суду з позовом, у якому просив:
визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління пенсійного фонду України в Житомирській області №156050028887 від 01.08.2025 року щодо відмови в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п.1. ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» ;
зобов`язати Головне управління пенсійного фонду України в Житомирські області призначити та виплатити пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 відповідно до п.1.ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з врахуванням періодів пільгового стажу по Списку №1 з 23.11.1994 – 14.08.2002, та періодів навчання з 01.09.1989 – 11.06.1990, починаючи з 25.07.2025;
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 25.07.2025 звернувся до територіального органу управління Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1. Однак відповідач листом повідомив про відмову у призначення пенсії на пільгових умовах. Відмова обґрунтована тим, що пільговий стаж по Списку №1 відсутній. Вважає таку відмову протиправною, оскільки має відповідний пільговий стаж, який підтверджений трудовою книжкою, пільговою довідкою, первинними документами, індивідуальними відомостями про застраховану особу.

ІІ. ЗМІСТ РІШЕНННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 14.05.2026 позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області №156050028887 від 01.08.2025 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 .
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зарахувати до пільгового стажу періоди роботи позивача згідно довідки №6.1-09/833 від 07.04.2014 та до страхового стажу зарахувати період навчання, згідно диплому НОМЕР_1 від 14.06.1990 та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 25.07.2025 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п.1 ч.2 ст.114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та прийняти рішення з урахуванням висновків суду.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 484,48 грн.

ІІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
Судом встановлено, що 25 липня 2025 року позивач звернувся із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ст.114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV).
Заяву позивача про призначення пенсії розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України у Житомирській області 01 серпня 2025 року прийнято рішення №156050028887 про відмову у призначенні пенсії за віком за Списком №1 відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у зв`язку з відсутністю законних підстав.
В зазначеному рішенні вказано, що страховий стаж 26 років 00 місяці 14 днів, з яких пільговий стаж роботи за Списком №1 відсутній.
До страхового стажу не зараховано період навчання з 01.09.1989 по 11.06.1990, згідно диплому НОМЕР_1 від 14.06.1990, оскільки відсутній підпис голови екзаменаційної комісії.
До пільгового стажу не зараховано періоди роботи згідно довідки №6.1-09/833 від 07.04.2014, оскільки довідка не відповідає додатку №5, а саме не вірно зазначено розділ та підрозділ посади. До наказів про атестацію від 06.11.1998 не долучено перелік атестації робочих місць.
Згідно реєстру застрахованих осіб зараховано всі періоди трудової діяльності.
Вважаючи відмову відповідача у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах протиправною, позивач звернулася до суду з даним позовом.

IV. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що в силу приписів чинного законодавства, заповнення трудової книжки та уточнюючих довідок працівника здійснюється роботодавцем, а не працівником, і саме підприємство-роботодавець є відповідальним за організацію обліку трудових книжок та уточнюючих довідок працівників, в тому числі правильність внесення записів до них.
Працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, а неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком на загальних підставах.
Обов`язок проведення атестації робочих місць законодавством покладено на керівників підприємств, а тому, у випадку її не проведення або неякісного проведення, призводить до позбавлення громадян їх конституційного права на соціальний захист і, зокрема, на пенсійне забезпечення за віком на пільгових умовах, що є неправомірним.

V. ДОВОДИ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач, посилаючись на норми матеріального та процесуального права, оскаржив його в апеляційному порядку з вимогою скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити.
В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначив, що позивачу було правомірно відмовлено у призначенні пенсії за віком на умовах, визначених ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за результатами розгляду заяви, оскільки за доданими документами до страхового стажу не зараховано період навчання з 01.09.1989 по 11.06.1990, згідно диплому НОМЕР_1 від 14.06.1990, так як відсутній підпис голови екзаменаційної комісії, до пільгового стажу не зараховано періоди роботи згідно довідки №6.1-09/833 від 07.04.2014, оскільки довідка не відповідає додатку №5, а саме не вірно зазначено розділ та підрозділ посади. Також, до наказів про атестацію від 06.11.1998 не долучено перелік атестації робочих місць.
Позивач в установлений судом строк відзив на апеляційну скаргу не подав.

VI. ОЦІНКА АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Апеляційний суд, перевіривши доводи апеляційної скарги, виходячи з меж апеляційного перегляду, визначених ст. 308 КАС України, а також надаючи оцінку правильності застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права у спірних правовідносинах, виходить з наступного.
Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 (далі - Закон №1058).
Відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника (частина перша статті 9 Закону №1058-IV).
Як визначено частиною першою статті 26 Закону №1058-IV, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років.
За визначеннями, наведеними у статті 1 Закону №1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески; страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше, надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Частинами першою - третьою статті 24 Закону №1058-IV визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності) та матеріальну допомогу у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.
Згідно з частиною четвертою вказаної статті періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Згідно ч. 3 ст. 4 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються види пенсійного забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення. Відповідно до п. 2 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" до запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди призначення пільгових пенсій провадиться за нормами зазначеного закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом "Про пенсійне забезпечення".
Відповідно до статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003 (далі - Закон №1058-IV)Розділу XIV-1 "Пенсійне забезпечення окремих категорій громадян", право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.
Частиною 1 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.
Відповідно до п. 1 частини 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" На пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
Працівникам, які не мають стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону: чоловікам - на 1 рік за кожний повний рік такої роботи.
Згідно оскаржуваного рішення пенсійного органу до пільгового стажу за списком №1 не зараховано періоди роботи згідно довідки від 07.04.2014 №6.1-09/833, оскільки довідка не відповідає вимогам додатку №5, а саме не вірно зазначено розділ та підрозділ посади. До наказів про атестацію від 06.11.1998 не долучено перелік атестації робочих місць. Також до страхового стажу не зараховано період навчання з 01.09.1989 по 11.06.1990, згідно диплому НОМЕР_1 від 14.06.1990, оскільки відсутній підпис голови екзаменаційної комісії.
Відповідно до статті 62 Закону №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року №301 "Про трудові книжки працівників" відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність (пункт 4).
З огляду на зазначене, власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, щодо якої такі порушення було вчинено, а отже, й не може впливати на її особисті права.
Працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.
Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 12 вересня 2022 року по справі №569/16691/16-а.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).
Відповідно до пункту 1 Порядку №637 основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Лише за відсутності трудової книжки або необхідних записів у ній трудовий стаж підтверджується іншими документами, виданими за місцем роботи, служби чи навчання, а також архівними установами.
Положеннями пункту 3 Порядку №637 визначено, що у разі відсутності трудової книжки або якщо вона не містить необхідних записів чи містить неправильні або неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу можуть використовуватись дані реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки з наказів, особові рахунки, відомості про нарахування заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори та інші документи, які містять відомості про відповідні періоди роботи.
Крім того, відповідно до пункту 20 Порядку №637 у випадках, коли у трудовій книжці відсутні відомості, які підтверджують право особи на пенсію за віком на пільгових умовах або за вислугу років, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.
При цьому така довідка повинна містити відомості про періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу, професію або посаду працівника, характер виконуваної роботи, розділ, підрозділ, пункт, найменування чи номер відповідного Списку, а також перелік первинних документів, на підставі яких її видано.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що законодавець визначив трудову книжку як основний доказ трудового стажу, а звернення до інших документів допускається лише у випадках, коли трудова книжка відсутня, не містить необхідних відомостей або містить неправильні чи неточні записи. Таким чином, за наявності належним чином оформленої трудової книжки саме її записи мають пріоритетне доказове значення при вирішенні питання щодо підтвердження стажу роботи.
Аналогічний підхід викладений Верховним Судом у постанові від 24 травня 2018 року у справі №490/12392/16-а, в якій зазначено, що окремі недоліки в оформленні трудової книжки самі по собі не можуть бути достатньою підставою для неврахування відповідних періодів роботи під час визначення стажу для призначення пенсії.
Крім того, Верховний Суд у постанові від 04 липня 2023 року у справі №580/4012/19 наголосив, що формальні недоліки у веденні трудової книжки чи інших документів, які не ставлять під сумнів сам факт виконання особою роботи та відповідні періоди трудової діяльності, не можуть бути підставою для обмеження права особи на пенсійне забезпечення. Вирішальним у таких правовідносинах є встановлення факту наявності необхідного страхового чи спеціального стажу, а не безумовне дотримання усіх формальних вимог щодо оформлення документів роботодавцем.
Колегія суддів також звертає увагу, що приписи Порядку №637 не надають органам Пенсійного фонду права вимагати підтвердження стажу іншими документами у випадках, коли відповідні записи належним чином внесені до трудової книжки. Необхідність звернення до інших доказів виникає виключно за відсутності трудової книжки, відповідних записів у ній або за наявності неправильних чи неточних записів, які унеможливлюють встановлення відповідних періодів роботи.
Відповідно до записів трудової книжки НОМЕР_2 від 21.02.1990 позивач працював:

- 21.02.1990 (наказ №39 від 21.02.1990) по 06.11.1990 (наказ №77у від 06.11.1990) в Одеському нафтопереробному заводі;
- 01.06.1992 (наказ №84 від 01.06.1992) прийнятий в транспортний цех слюсарем по ремонту автомобілів в Одеський нафтопереробний завод. 23.11.1994 (наказ №124 від 23.11.1994) переведений на технологічну установку гідроочищення машиністом технологічних насосів. 20.12.1996 (наказ №32к від 27.12.1996) переведений машиністом технологічних насосів 4 розряду комплексу гідроочищення технологічного цеху №2. 03.12.1997 (наказ №110 від 03.12.1997) переведений оператором технологічних установок гідроочищення технологічного цеху №2. 14.08.2002 (наказ №143 від 14.08.2002) переведений на посаду начальника комплексу гідроочищення технологічного цеху №2. 30.12.2014 (наказ №611-к від 26.12.2014) звільнений за угодою сторін;
- 01.01.2015 (наказ №618-к від 27.12.2014) по 03.04.2015 (наказ №52-к від 31.03.2015) на посаді головного інженера в ПАТ “Одеський нафтопереробний завод”;
- 22.09.2016 (наказ №143-к від 09.09.2016) по 03.02.2017 (наказ №5-к від 30.01.2017) на посаді заступника Головного директора по виробництву в ПАТ “Одеський
нафтопереробний завод”
- 07.02.2017 (наказ №42-л/с від 30.01.2017) по 07.12.2017 (наказ №478 л/с від 06.12.2017) на посаді головного інженера ПАТ “Укрпластик”;
- 12.01.2018 (наказ №1-п від 12.01.2018) по 21.02.2020 (наказ №27-п від 21.02.2020).
Всі записи про трудову діяльність внесені із зазначенням реквізитів відповідних наказів, засвідчені печатками підприємств, виконані послідовно, чітко та без будь-яких виправлень, підчисток чи інших ознак, які могли б викликати сумнів щодо їх достовірності. За таких обставин підстав вважати зазначені записи такими, що не відповідають вимогам законодавства або потребують додаткового підтвердження іншими документами, матеріали справи не містять.
При цьому відповідачем не надано жодного належного та допустимого доказу, який би свідчив про недостовірність відомостей, внесених до трудової книжки позивача, або спростовував факт його роботи у зазначені періоди.
Матеріалами справи також підтверджується, що для підтвердження спеціального стажу роботи позивачем подано уточнюючу довідку ПАТ «Одеський нафтопереробний завод» від 07.04.2014 №6.1-09/833.
Згідно із зазначеною довідкою позивач повний робочий день працював з 23.11.1994 по 03.12.1997 (3 роки 0 місяців 12 днів) машиністом технологічних насосів комплексу гідроочищення технологічного цеху №2 у виробництві з переробки нафти, що передбачено Списком №1, розділ X, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №162 від 11.03.1994, а також з 03.12.1997 по 14.08.2002 (4 роки 8 місяців 15 днів) оператором технологічних установок комплексу гідроочищення технологічного цеху №2 у тому ж виробництві, що передбачено Списком №1, розділ X, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №36 від 16.01.2003.
Як убачається зі змісту довідки, її видано на підставі книг наказів підприємства, відомостей про заробітну плату, особової картки форми Т-2 та документів щодо атестації робочого місця оператора технологічних установок.
Разом із тим, підставою для незарахування зазначених періодів до пільгового стажу відповідач визначив лише те, що довідка, на його думку, не відповідає додатку №5 до Порядку №637, оскільки в ній неправильно зазначено розділ та підрозділ посади.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що наведені відповідачем зауваження мають виключно формальний характер та самі по собі не спростовують факту виконання позивачем роботи у шкідливих умовах праці, підтвердженого як записами трудової книжки, так і уточнюючою довідкою підприємства.
При цьому саме роботодавець є особою, відповідальною за оформлення трудових книжок та видачу уточнюючих довідок, їх зміст, повноту та правильність зазначених у них реквізитів. Працівник не наділений повноваженнями щодо оформлення таких документів та не може нести негативних наслідків через можливі недоліки їх заповнення.
Такий правовий підхід відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17, висновки якої відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України підлягають врахуванню судами під час вирішення аналогічних спорів.
Формальні неточності у документах, які не впливають на можливість встановлення характеру роботи, її періоду та інших істотних обставин, не можуть бути достатньою правовою підставою для відмови особі у реалізації гарантованого статтею 46 Конституції України права на соціальний захист.
Відповідальність за організацію ведення, обліку, зберігання та видачу трудових книжок покладається саме на керівника підприємства. Відтак право особи на пенсійне забезпечення не може бути поставлено у залежність від належності виконання роботодавцем своїх обов`язків щодо оформлення кадрової документації.
У спірному випадку будь-яких обставин, які б свідчили про недостовірність записів у трудовій книжці, наявність виправлень, підробок чи інших ознак, що ставили б під сумнів факти трудової діяльності позивача, матеріали справи не містять. Так само відповідач не надав доказів недійсності чи недостовірності уточнюючої довідки від 07.04.2014 №6.1-09/833.
За таких обставин колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що відповідач безпідставно відмовив у зарахуванні до пільгового стажу періодів роботи позивача, підтверджених довідкою №6.1-09/833 від 07.04.2014, оскільки наведені органом Пенсійного фонду мотиви ґрунтуються виключно на формальному підході до оцінки поданих документів та не спростовують підтвердженого матеріалами справи факту виконання позивачем роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.
Колегія суддів також відхиляє доводи апеляційної скарги щодо відсутності серед поданих документів переліку атестованих робочих місць до наказу про проведення атестації від 06.11.1998.
Атестація робочих місць за умовами праці здійснюється на підприємствах, в установах та організаціях незалежно від форми власності відповідно до Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №442, та розроблених на його виконання Методичних рекомендацій для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затверджених постановою Міністерства праці України від 01 вересня 1992 року №41.
Основною метою проведення атестації робочих місць є забезпечення реалізації працівниками гарантованого державою права на безпечні та здорові умови праці, а також права на пільгове пенсійне забезпечення, встановлені законодавством компенсації та інші соціальні гарантії за роботу в несприятливих умовах праці.
Відповідно до пункту 4 Порядку проведення атестації та підпункту 1.5 пункту 1 Методичних рекомендацій періодичність проведення атестації визначається колективним договором підприємства, однак така атестація повинна проводитися не рідше одного разу на п`ять років.
Результати проведеної атестації використовуються, зокрема, під час вирішення питання про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, встановлення працівникам відповідних пільг і компенсацій, підготовки пропозицій щодо внесення змін до Списків №1 та №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, а також для розроблення заходів, спрямованих на поліпшення умов праці.
Пунктом 4.2 Порядку застосування Списків передбачено, що результати як первинної, так і чергової атестації робочих місць застосовуються при обчисленні стажу роботи, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, протягом п`яти років після затвердження її результатів за умови, що у цей період на підприємстві не відбулося докорінної зміни умов і характеру праці. У разі ж такої зміни законодавством передбачено проведення позачергової атестації.
Таким чином, проведення атестації робочих місць є одним із механізмів реалізації державної політики у сфері соціального захисту працівників, а її результати покликані забезпечити належне підтвердження права особи на пільгове пенсійне забезпечення.
Водночас обов`язок щодо організації та проведення атестації робочих місць, оформлення її результатів і забезпечення належного зберігання відповідної документації покладається виключно на роботодавця.
Отже, неналежне оформлення матеріалів атестації, відсутність окремих додатків до відповідних наказів чи інші недоліки у веденні документації підприємством не можуть покладатися в провину працівникові та бути підставою для обмеження його права на пенсійне забезпечення.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №520/15025/16-а, у якій зазначено, що непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови особі у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Велика Палата Верховного Суду також наголосила, що відповідальність за проведення атестації покладається саме на роботодавця, тоді як функції контролю за додержанням вимог законодавства у цій сфері здійснює держава в особі уповноважених органів, а не працівник.
Крім того, працівник, який виконує роботу за професією або посадою, віднесеною до Списку №1, не наділений жодними повноваженнями щодо організації, проведення чи оформлення результатів атестації робочих місць, а відтак об`єктивно позбавлений можливості впливати на своєчасність її проведення або належність оформлення відповідної документації.
За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відсутність у матеріалах, поданих роботодавцем, переліку атестованих робочих місць до наказу про проведення атестації від 06.11.1998 не є належною та достатньою підставою для відмови у зарахуванні відповідних періодів роботи до пільгового стажу позивача.
Не заслуговують на увагу й доводи апеляційної скарги щодо правомірності незарахування до страхового стажу позивача періоду його навчання з 01.09.1989 по 11.06.1990.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, відповідно до диплома серії НОМЕР_1 позивач у період з 01.09.1989 по 11.06.1990 навчався у СПТУ-27 м. Одеси. Рішенням екзаменаційної комісії від 11 червня 1990 року йому присвоєно кваліфікацію машиніста навантажувачів автомобільних, слюсаря з ремонту автомобілів та водія, а сам диплом видано 14 червня 1990 року.
Відомості про проходження позивачем навчання також містяться у його трудовій книжці, що узгоджується із змістом поданого диплома та взаємно підтверджує наведені у цих документах відомості.
Відповідно до пункту «д» статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року №1788-XII до стажу роботи зараховується навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, училищах, на курсах з підготовки кадрів, підвищення кваліфікації та перепідготовки, а також навчання в аспірантурі, докторантурі та клінічній ординатурі.
Згідно з пунктом 8 Порядку №637 час навчання у вищих навчальних, професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі та клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, виданими на підставі архівних даних, які містять відомості про відповідні періоди навчання.
Як убачається з оскаржуваного рішення, єдиною підставою для неврахування зазначеного періоду навчання стало те, що диплом не містить підпису голови екзаменаційної комісії.
Разом із тим колегія суддів вважає, що така обставина сама по собі не спростовує факту навчання позивача, який підтверджується виданим навчальним закладом дипломом та відповідними записами у трудовій книжці.
Більше того, відсутність окремого реквізиту у документі про освіту, оформлення якого здійснювалося навчальним закладом, не може покладати на особу негативні правові наслідки та бути підставою для позбавлення її права на зарахування періоду навчання до страхового стажу, якщо сам факт такого навчання підтверджується сукупністю належних та допустимих доказів.
З огляду на наведене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області №156050028887 від 01.08.2025 ґрунтується на надмірно формальному підході до оцінки поданих позивачем документів, що призвело до безпідставного неврахування періоду його навчання при визначенні страхового стажу.
Враховуючи наведене, а також правові висновки Верховного Суду, які відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України підлягають врахуванню судами, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області №156050028887 від 01.08.2025 про відмову позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.
Також колегія суддів погоджується з обраним судом першої інстанції способом поновлення порушених прав позивача шляхом зобов`язання відповідача зарахувати до пільгового стажу періоди роботи позивача згідно довідки №6.1-09/833 від 07.04.2014 та до страхового стажу зарахувати період навчання, згідно диплому НОМЕР_1 від 14.06.1990 та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 25.07.2025 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п.1 ч.2 ст.114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та прийняти рішення з урахуванням висновків суду.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував обставини справи, правильно застосував норми матеріального права та не допустив порушень норм процесуального права, які могли б бути підставою для скасування чи зміни судового рішення, а доводи апеляційної скарги відповідача наведених висновків не спростовують.
При цьому колегія суддів враховує, що рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні решти позовних вимог сторонами не оскаржується, а тому відповідно до положень статті 308 КАС України в цій частині апеляційним судом не переглядається.

VII. ВИСНОВКИ СУДУ
З огляду на викладене, колегія суддів уважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги відповідача колегією суддів не встановлено.
Згідно з частини 1 статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права та підстав для його скасування не вбачається, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 14 травня 2026 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає. 

Головуючий	 		Моніч Б.С.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Гонтарук В. М.    Біла Л.М.