ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

28 липня 2026 року | м. Дніпро | справа № 280/9705/25

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Шлай А.В. (доповідач),
суддів: Малиш Н.І., Кругового О.О., 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 09 січня 2026 р. (суддя Батрак І.В) в адміністративній справі №280/9705/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, про визнання рішення протиправним, його скасування та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду із адміністративним позовом, в якому просила:
- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 05 вересня 2025 р. №084750011455 про відмову в призначенні їй пенсії;
- зобов`язати відповідача здійснити призначення та виплату їй пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 починаючи з 05 вересня 2025 р. на підставі п.2 ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» із урахуванням рішення Конституційного Суду України від 23 січня 2020 р. №1-р/2020 та із врахуванням при обчисленні розміру пенсії періодів роботи з 15 квітня 1991 р. по 30 вересня 1996 р., з 01 жовтня 1996 р. по 31 грудня 2010 р., з 01 січня 2011 р. по 01 січня 2023 р., 02 січня 2023 р. по 25 квітня 2023 р. у подвійному розмірі.
В обґрунтування позовних вимог вказано, що 29 серпня 2025 р. ОСОБА_1 звернулась із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції до внесення змін Законом України від 02 березня 2015 р. №213-VII, яка за принципом екстериторіальності була розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області та рішенням від 05 вересня 2025 р. №084750011455 у призначенні пенсії відмовлено із посиланням на недосягнення віку 55 років відповідно до статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Крім того, до стажу ОСОБА_1 не зараховано в подвійному розмірі відповідно до вимог статті 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" періоди роботи з 15 квітня 1991 р. по 30 вересня 1996 р., з 01 жовтня 1996 р. по 31 грудня 2010 р., з 01 січня 2011 р. по 01 січня 2023 р., 02 січня 2023 р. по 25 квітня 2023 р.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 09 січня 2026 р., ухваленим за результатами розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково. 
Судом: 

- визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирської області №084750011455 від 05 вересня 2025 р. про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2;
- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирської області зарахувати ОСОБА_1 періоди її роботи з 15 квітня 1991 р. по 30 вересня 1996 р., з 01 жовтня 1996 р. по 31 грудня 2010 р., з 01 січня 2011 р. по 01 січня 2023 р., 02 січня 2023 р. по 25 квітня 2023 р. у подвійному розмірі згідно зі ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення», у зв`язку із чим призначити їй з 29 серпня 2025 р. пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02 березня 2015 р. № 213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення».
В решті позовних вимог відмовлено.
У поданій апеляційній скарзі Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 . 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказано, що застосуванню при вирішенні питання про призначення позивачці пенсії за віком на пільгових умовах, підлягають приписи пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а не пункт "б" частини 1 статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" в редакції до 01 квітня 2015 р. Позивачці правомірно відмовлено в призначенні пільгової пенсії відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у зв`язку із недосягненням віку 55 років. До страхового стажу позивачці також правомірно не зараховано в подвійному розмірі періоди її роботи з 15 квітня 1991 р. по 30 вересня 1996 р., з 01 жовтня 1996 р. по 31 грудня 2003 р. згідно статті 60 Закону №1788 на підставі довідки №54 від 28 травня 2025 р., оскільки вона містить розбіжності із записами трудової книжки, а періоди з 01 січня 2004 р. по 31 грудня 2010 р., з 01 січня 2011 р. по 01 січня 2023 р., 02 січня 2023 р. по 25 квітня 2023р., оскільки це суперечить вимогам чинного законодавства. 
Письмовий відзив на апеляційну скаргу від позивачки до суду апеляційної інстанції не надходив. 
Справа розглянута в порядку письмового провадження відповідно до положень статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України. 
Судом першої інстанції встановлено наступні обставини у справі.
ОСОБА_1 29 серпня 2025 р. звернулась із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, яка була розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області та рішенням №084750011455 від 05 вересня 2025 р. у призначенні пенсії відмовлено відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку із ненастанням віку 55 років. В рішенні вказано, що вік заявниці - 52 роки 2 місяці, страховий стаж - 33 роки 08 місяців 10 днів, пільговий по Списку № 2 - 29 років 1 місяць 25 днів. 
Не погодившись із вказаним рішенням, а також не зарахуванням до стажу в подвійному розмірі періодів роботи з 15 квітня 1991 р. по 30 вересня 1996 р., з 01 жовтня 1996 р. по 31 грудня 2010 р., з 01 січня 2011 р. по 01 січня 2023 р., 02 січня 2023 р. по 25 квітня 2023 р., ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом. 
Задовольняючи частково адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з наявності підстав для зарахування ОСОБА_1 до її стажу в подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" періодів роботи з 15 квітня 1991 р. по 30 вересня 1996 р., з 01 жовтня 1996 р. по 31 грудня 2010 р., з 01 січня 2011 р. по 01 січня 2023 р., 02 січня 2023 р. по 25 квітня 2023 р. Також, судом вказано, що відповідно до приписів пункту "б" частини 1 статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" в редакції до 01 квітня 2015 р., ОСОБА_1 має право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 з дати її звернення за призначенням, а саме з 29 серпня 2025 р.
Здійснюючи перевірку оскарженого рішення суду першої інстанції, колегія суддів керується приписами статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких рішення суду повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Перевірка оскарженого рішення суду першої інстанції здійснюється в межах доводів та вимог апеляційної скарги, як це передбачено статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України.
Щодо доводів апеляційної скарги про відсутність підстав для зарахування до стажу ОСОБА_1 в подвійному розмірі періодів її роботи з 15 квітня 1991 р. по 30 вересня 1996 р., з 01 жовтня 1996 р. по 31 грудня 2010 р., з 01 січня 2011 р. по 01 січня 2023 р., 02 січня 2023 р. по 25 квітня 2023 р., слід зазначити наступне. 
01 січня 2004 р. набрав чинності Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", частиною 4 статті 24 якого визначено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом. Пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 01 січня 2004 р. застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років.
До моменту ухвалення Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсійні відносини регулювалися Законом України "Про пенсійне забезпечення" від 05 листопада 1991 р. №1788-XII.
Відповідно до статті 60 Закону №1788-XII робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у психіатричних закладах охорони здоров`я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.
Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 р. у справі № 689/872/17 доводи про те, що пільговий стаж за період після 01 січня 2004 р., не підлягає врахуванню в подвійному розмірі з підстав набрання чинності Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" відхилив, зазначивши наступне:
"Стаття 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» не скасовує статтю 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та не зупиняє її дію. Нормами ст.16 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугою років. Водночас, при прийнятті нових Законів або внесенні змін до чинних, не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод".
Верховним Судом у постанові від 27 квітня 2023 р. у справі №160/14078/22 також вказано про наявність підстав для зарахування у подвійному розмірі періодів роботи до стажу у відповідності до статті 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" після 01 січня 2004 р.
Статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Кабінетом Міністрів України постановою №637 від 12 серпня 1993 р. затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, приписи якого передбачають, що коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.
Наявною в матеріалах справи копією довідки Комунальної установи «Таврійський психоневрологічний інтернат з геріатричним відділенням» Запорізької обласної ради №93 підтверджуються періоди роботи ОСОБА_1 по обслуговуванню психоневрологічно 
хворих людей в періоди з 15 квітня 1991 р. по 30 вересня 1996 р., з 01 жовтня 1996 р. по 31 грудня 2010 р., з 01 січня 2011 р. по 01 січня 2023 р., 02 січня 2023 р. по 25 квітня 2023 р. (а.с. 18 - зворот,19). 
Отже, суд апеляційної інстанції відхиляє доводи апеляційної скарги та погоджується із висновком суду першої інстанції, що наявні підстави для зарахування позивачці до її стажу в подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" періоди роботи з 15 квітня 1991 р. по 30 вересня 1996 р., з 01 жовтня 1996 р. по 31 грудня 2010 р., з 01 січня 2011 р. по 01 січня 2023 р., 02 січня 2023 р. по 25 квітня 2023 р. 
Щодо доводів апеляційної скарги про відсутність підстав для призначення ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, то слід зазначити наступне. 
Пунктом «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції до 01 квітня 2015 р. визначено, що на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком N 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Законом України №213-VIII, що набрав чинності 01 квітня 2015 р. внесено зміни до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та викладено його в наступній редакції: "На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи - працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Пунктом 2 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в редакції Закону №2148-VIII (набав чинності 11 жовтня 2017 р.) визначено, що на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Рішенням Конституційного Суду України від 23 січня 2020 р. №1-р/2020, визнані неконституційними, зокрема, приписи статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" зі змінами, внесеними Законом №213-VIII. Стаття 13 в редакції Закону №213-VIII втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення. Застосуванню підлягає стаття 13, в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 р. на посадах, визначених у вказаних нормах.
Отже, наявна колізія між нормою пункту "б" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", з урахуванням рішення Конституційного Суду №1-р/2020 від 23 січня 2020 р. та нормою статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в редакції Закону №2148-VIII, що порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 р., та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 р. у справі «Щокін проти України»).
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 р. у справі №520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
Тобто, застосуванню в даному випадку підлягає норма пункту "б" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" в редакції, що діяла до 01 квітня 2015 р., як така, що найбільш сприяє захисту права позивачки на призначення пенсії за Списком №2, яка передбачає вік 50 років.
ОСОБА_1 станом на день звернення із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 (29 серпня 2025 р.) як вказано в рішенні Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирської області №084750011455 від 05 вересня 2025 р. досягла віку - 52 роки 2 місяці, має страховий стаж - 33 роки 08 місяців 10 днів, пільговий за Списком №2 - 29 років 1 місяць 25 днів. 
Отже, суд апеляційної інстанції відхиляє доводи апеляційної скарги та погоджується із висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирської області №084750011455 від 05 вересня 2025 р. та зобов`язання його зарахувати ОСОБА_1 до стажу в подвійному розмірі періоди її роботи з 15 квітня 1991 р. по 30 вересня 1996 р., з 01 жовтня 1996 р. по 31 грудня 2010 р., з 01 січня 2011 р. по 01 січня 2023 р., 02 січня 2023 р. по 25 квітня 2023 р. та призначити їй пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, до внесення змін Законом № 213-VIII, починаючи з дати її звернення із відповідною заявою, тобто з 29 серпня 2025 р. 
Оскільки доводи апеляційної скарги висновки суду першої інстанції не спростовують, відсутні підстави для скасування ухваленого ним рішення, передбачені статтею 317 Кодексу адміністративного судочинства України.
Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області - залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 09 січня 2026 р. в адміністративній справі №280/9705/25 - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 28 липня 2026 р. і касаційному оскарженню не підлягає відповідно до пункту 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Головуючий - суддя А.В. Шлай 

суддя Н.І. Малиш 

суддя О.О. Круговий