СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09 липня 2026 року Справа № 640/19944/20
Сумський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Прилипчука О.А.,
розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №640/19944/20 
за позовом ОСОБА_1 
до Верховного Суду України, Ліквідаційної комісії Верховного Суду України,
третя особа - Верховний Суд 
про зобов`язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Верховного Суду України, в якому просила суд:
- стягнути з відповідача нараховану та невиплачену позивачці заробітну плату з урахуванням податків і зборів в сумі 1 090 608,56 грн. та 24 186,16 грн. компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати.
В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначила, що з 25.08.1998 і по час звернення до суду перебуває у трудових відносинах з Верховним Судом України, однак з липня 2018 року відповідач протиправно не виплачує їй заробітну плату в установлені законодавством порядку та строки, сума заборгованості з липня 2018 року по липень 2020 року складає 1 090 608,56 грн.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 09.09.2020 позовну заяву прийнято до провадження та відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
Верховним Судом України подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить суд задовольнити позовні вимоги, з тих підстав, що Державна казначейська служба України діє у порушення частини другої статті 19 Конституції України та перешкоджає функціонуванню Верховного Суду України, зокрема, в частині виплати заробітної плати. Відповідач зазначає, що заробітна плата планово-фінансовим управлінням Верховного Суду України позивачу нараховується, проте не виплачується у зв`язку з тим, що Державна казначейська служба України відмовляється опрацьовувати та повертає без розгляду платіжні документи Верховного Суду України для виплати заробітної плати її працівникам.
Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 01.04.2021 до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету позову, залучено Верховний Суд. 
Верховним судом було подано до суду відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позовних вимог заперечує та вказує, що з 21.06.2018 до голови комісії з припинення ВСУ перейшли відповідні повноваження по управлінню юридичною особою та його представництва перед третіми особами, а тому просить в задоволенні позовних вимог відмовити.
Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 14.07.2022 до участі у справі в якості співвідповідача залучено Ліквідаційну комісію Верховного Суду України.
Законом України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» від 13 грудня 2022 року №2825-ІХ було постановлено ліквідувати Окружний адміністративний суд міста Києва. Крім того установлено, що з дня набрання чинності цим Законом Окружний адміністративний суд міста Києва припиняє здійснення правосуддя. До початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду справи, підсудні окружному адміністративному суду, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ, розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом. Окружний адміністративний суд міста Києва невідкладно, протягом десяти робочих днів, передає судові справи, які перебувають у його володінні, до Київського окружного адміністративного суду.
Відповідно до ст. 1 Закону України “Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду” №2825-ІХ, визначено Ліквідувати Окружний адміністративний суд міста Києва.
На виконання положень Закону № 2825-IX та відповідно до Порядку № 399, матеріали даної адміністративної справи передано на розгляд до Сумського окружного адміністративного суду.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями Сумського окружного адміністративного суду, дана справа передана судді Прилипчуку О.А.
Ухвалою суду від 25.03.2025 прийнято справу № 640/19944/20 до свого провадження, розгляд справи розпочато спочатку зі стадії відкриття провадження у справі та проводити в порядку загального позовного провадження у підготовчому засіданні на 07.04.2025 року о 14 год. 30 хв. 
Ухвалою суду від 07.04.2025 розгляд справи відкладено на 21.04.2025.
Ліквідаційною комісією Верховного Суду України було подано до суду відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позовних вимог заперечує та вказує, що з 21.06.2018 до голови комісії з припинення ВСУ перейшли відповідні повноваження по управлінню юридичною особою та його представництва перед третіми особами.
Відповідач зазначає, що надані позивачем накази, довідки, та обрахунки, які долучені до позовної заяви підписані особами, які з моменту ліквідації втратили повноваження формувати, обраховувати та підписувати будь які документи від імені Верховного Суду України.
Рахунковою Палатою України складений акт від 16.12.2021 № 01-07-10/121 за результатами проведеного аудиту ефективності використання бюджетних коштів на здійснення заходів з ліквідації судів в України. За результатами проведеної перевірки, порушень у порядку нарахування заробітної плати та проведених розрахунків при звільненні працівників апарату Верховного Суду України не зафіксовано, а тому просить в задоволенні позовних вимог відмовити.
Ухвалою суду від 21.04.2025 відкладено розгляд справи на 26.05.2025 р.
У зв`язку з оголошенням 26.05.2025 о 12:53 у м. Суми "Повітряної тривоги", яка на момент початку судового засідання не закінчилась, розгляд справи перенесено на 04.06.2025.
У зв`язку з оголошенням 04.06.2025 о 09:05 у м. Суми "Повітряної тривоги", яка на момент початку судового засідання не закінчилась, розгляд справи перенесено на 23.06.2025.
Ухвалою суду від 23.06.2025 клопотання ОСОБА_1 про зупинення провадження у справі задоволено. Зупинено провадження в адміністративній справі №640/19944/20 за позовом ОСОБА_1 до Верховного Суду України, Ліквідаційної комісії Верховного Суду України, третя особа - Верховний Суд про зобов`язання вчинити дії до набрання законної сили рішенням Шостого апеляційного адміністративного суду у справі № 320/26628/24.
Ухвалою суду від 08.06.2026 поновлено провадження у справі, призначено справу до судового розгляду на 18.06.2026 року о 13:30 год. у відкритому судовому засіданні.
Ухвалою суду від 16.06.2026 заяву представника Верховного Суду про його участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції по справі № 640/19944/20 задоволено. Ухвалено розглядати справу № 640/19944/20 у судовому засіданні на 18.06.2026 о 13:30 год. і наступні судові засідання в режимі відеоконференції поза приміщенням суду з використанням власних технічних засобів та електронного цифрового підпису, із застосуванням підсистеми відеоконфенцзв`язку ЄСІТС за участю ОСОБА_2 .
У зв`язку з оголошенням 18.06.2026 о 08:51 у м. Суми "Повітряної тривоги", яка на момент початку судового засідання не закінчилась, розгляд справи перенесено на 09.07.2026.
03.07.2026 ухвалою суду заяву представника Верховного Суду про її участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції по справі № 640/19944/20 - задоволено. Ухвалено розглядати справу № 640/19944/20 у судовому засіданні на 09.07.2026 о 13:00 год. і наступні судові засідання в режимі відеоконференції поза приміщенням суду з використанням власних технічних засобів та електронного цифрового підпису, із застосуванням підсистеми відеоконфенцзв`язку ЄСІТС за участю ОСОБА_3 .
В судове засідання сторони не з`явились.
09.07.2026 від позивачки надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з необхідністю отримання відповіді на надісланий запит.
Дослідивши матеріали адміністративної справи та зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні відносини, суд виходить з наступних підстав та мотивів.
Щодо клопотання позивачки про відкладення розгляду справи, суд зазначає наступне.
Так, судом встановлено, що позивач звернулася до окружного адміністративного суду м.Києва із наведеною позовною заявою у серпні 2020 року. 
Ухвалою суду від 25.03.2025 прийнято справу № 640/19944/20 до свого провадження, розгляд справи розпочато спочатку зі стадії відкриття провадження у справі та проводити в порядку загального позовного провадження у підготовчому засіданні .
Суд зазначає, що справа знаходить в провадженні судді впродовж року і у позивачки був час подати пояснення суду, навести свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.
Крім того, позивач не зазначає, яким чином витребувані нею письмові документи мають значення для обгрунтування позовних вимог по справі.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить висновку, що клопотання про відкладення розгляду справи не підлягає задоволенню.
З урахуванням положень ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання по справі не здійснюється.
Відповідно до ч.1 ст.205 Кодексу адміністративного судочинства України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Оскільки сторони по справі були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, суд вважає за можливе проводити розгляд справи за їх відсутності.
Судом встановлено, що 25.08.1998 року ОСОБА_1 прийнято на посаду начальника управління забезпечення діяльності Судової палати у кримінальних справах Верховного суду України.
На виконання вимог пункту 7 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII з 21.06.2018 розпочато процес припинення діяльності Верховного Суду України.
13.07.2018 Головою ліквідаційної комісії Верховного Суду України Сердюком В.В. було видано наказ № 139-K про звільнення ОСОБА_1 з 16.07.2018 у зв`язку з ліквідацією Верховного Суду України (а.с.104)
Позивач відмовилась від ознайомлення із наказом № 139-К, про що 16.07.2018 був складений відповідний акт (а.с. 104 звор.бік).
Позивач, вважаючи, що Верховний Суд України протиправно не виплачує їй заробітну плату за період з липня 2018 року по липень 2020 року, звернулася до суду з цим адміністративним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Частинами 1, 6, 7 ст. 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Питання нарахування та виплати заробітної плати, під час перебування на державній службі регулюються Кодексом законів про працю України (далі - КЗпП України), Законом України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року №889-VIII (далі - Закон №889-VIII), Законом України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року №108/95-ВР.
Пунктом 4 ч. 1 ст. 7 Закону №889-VIII встановлено, що державний службовець має право на оплату праці залежно від займаної посади, результатів службової діяльності, стажу державної служби, рангу та умов контракту про проходження державної служби (у разі укладення).
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагороду, обчислену, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Положеннями п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України встановлено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, зокрема у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 83 Закону №889-VIII, державна служба припиняється за ініціативою суб`єкта призначення.
Пунктом 1 ч. 1 ст. 87 Закону №889-VIII передбачено, що підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є скорочення чисельності або штату державних службовців, ліквідація державного органу, реорганізація державного органу у разі, коли відсутня можливість пропозиції іншої рівноцінної посади державної служби, а в разі відсутності такої пропозиції - іншої роботи (посади державної служби) у цьому державному органі.
За приписами ч. 2 ст. 125 Конституції України суд утворюється, реорганізовується і ліквідовується законом, проект якого вносить до Верховної Ради України Президент України після консультацій з Вищою радою правосуддя.
Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 105 Цивільного кодексу України учасники юридичної особи, суд або орган, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, відповідно до цього Кодексу призначають комісію з припинення юридичної особи (комісію з реорганізації, ліквідаційну комісію), голову комісії або ліквідатора та встановлюють порядок і строк заявлення кредиторами своїх вимог до юридичної особи, що припиняється. Виконання функцій комісії з припинення юридичної особи (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії) може бути покладено на орган управління юридичної особи.
До комісії з припинення юридичної особи (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії) або ліквідатора з моменту призначення переходять повноваження щодо управління справами юридичної особи. Голова комісії, її члени або ліквідатор юридичної особи представляють її у відносинах з третіми особами та виступають у суді від імені юридичної особи, яка припиняється.
Згідно ч. 5 ст. 111 Цивільного кодексу України ліквідаційна комісія (ліквідатор) вживає заходів щодо закриття відокремлених підрозділів юридичної особи (філій, представництв) та відповідно до законодавства про працю здійснює звільнення працівників юридичної особи, що припиняється.
В силу ст. 89 Закону №889-VIII державний службовець зобов`язаний до звільнення з посади чи переведення на іншу посаду передати справи і довірене у зв`язку з виконанням посадових обов`язків майно особі, уповноваженій суб`єктом призначення у відповідному державному органі. Уповноважена особа зобов`язана прийняти справи і майно.
Факт передачі справ і майна засвідчується актом, що складається у двох примірниках і підписується уповноваженою особою, керівником служби управління персоналом відповідного державного органу та державним службовцем, який звільняється. Один примірник акта видається державному службовцю, який звільняється, другий примірник або його копія долучається до особової справи цього державного службовця.
У разі якщо через невиконання обов`язку щодо передачі справ і майна створено істотну загрозу публічним інтересам, особа може бути притягнена до відповідальності згідно із законом.
Таким чином, суд зазначає, що ліквідація державного органу є однією з підстав для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення. При цьому ліквідаційна комісія (ліквідатор) здійснює звільнення працівників юридичної особи, що припиняється.
На виконання положень Закону України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» від 02 червня 2016 року №1401-VIII Верховною Радою прийнято Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402-VIII, в якому передбачено ліквідацію Верховного Суду України та створення нового органу державної влади - Верховного Суду.
З дня початку роботи Верховного Суду у складі, визначеному вказаним Законом, Верховний Суд України, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, Вищий господарський суд України, Вищий адміністративний суд України припиняють свою діяльність та ліквідуються у встановленому законом порядку.
На виконання вищезазначеної законодавчої норми розпочато ліквідаційну процедуру щодо Верховного Суду України та 21 червня 2018 року до реєстраційної справи Верховного Суду України було внесено запис щодо початку припинення Верховного Суду України як юридичної особи, процедуру припинення щодо якого наразі не завершено.
Конституційний Суд України 18 лютого 2020 року ухвалив Рішення № 2-р/2020 у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень пунктів 4, 7, 8, 9, 11, 13, 14, 17, 20, 22, 23, 25 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року №1402-VIII, яким визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року №1402-VIII зі змінами, зокрема, пункт 7 «та ліквідуються» в частині Верховного Суду України.
Зазначеним пунктом 7 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» до визнання його неконституційним в частині передбачалось, що з дня початку роботи Верховного Суду у складі, визначеному цим Законом, Верховний Суд України, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, Вищий господарський суд України, Вищий адміністративний суд України припиняють свою діяльність та ліквідуються у встановленому законом порядку. До припинення діяльності статус, структура, повноваження, порядок роботи, права, обов`язки, гарантії суддів цих судів визначаються Законом України «Про судоустрій і статус суддів».
Ухвалюючи таке рішення в зазначеній частині, Конституційний Суд України вказав, що Законом №1401 не змінено конституційних функцій Верховного Суду України та його місця у системі судоустрою України. Крім того, Законом №1401 не скасовано та не обмежено прав і свобод людини і громадянина, на чому наголошено у висновках Конституційного Суду України від 20 січня 2016 року № 1-в/2016, від 30 січня 2016 року №2-в/2016.
Таким чином, системний аналіз змін до Конституції України, внесених Законом №1401, вказує на те, що вони не були спрямовані на припинення діяльності та ліквідацію Верховного Суду України як органу державної влади через вилучення слова «України» - власної назви держави - із словесної конструкції «Верховний Суд України».
Конституційний Суд України зазначив, що Закон №1401 не порушив принципу інституційної безперервності функціонування найвищого інституту судової влади, який після набрання чинності Законом №1401 продовжує діяти під назвою «Верховний Суд».
Отже, Конституційний Суд України визнав неконституційними положення щодо ліквідації Верховного Суду України, проте інша частина положень пункту 7 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» неконституційними не визнавались, зокрема й в частині припинення діяльності Верховного Суду України, хоча в конституційному поданні питання про таку вимогу ставилось. Отже, таким Конституційний Суд України фактично визнав, що припинення діяльності Верховного Суду України є конституційним, крім того прямо вказав, що лише судді цього Суду мають продовжувати здійснювати свої повноваження як судді Верховного Суду, зрозуміло ж у складі Верховного Суду.
З 21 червня 2018 року згідно з відомостями, які містяться у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (запис 10701100010024389), Верховний Суд України (ЄДРПОУ 00019034) знаходиться у стані припинення.
Приписами ст. 105 Цивільного кодексу України чітко визначено, що саме до комісії з припинення юридичної особи (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії) або ліквідатора з моменту призначення переходять повноваження щодо управління справами юридичної особи.
Отже, дієздатність юридичної особи здійснюється через комісію з припинення діяльності управління, а дії комісії розглядаються, як дії самої юридичної особи.
Суд враховує, що наказом голови ліквідаційної комісії Верховного Суду України від 13.07.2018 № 139-K ОСОБА_1 було звільнено з 16.07.2018 у зв`язку з ліквідацією Верховного Суду України.
Також, суд враховує, що станом на дату розгляду справи згаданий наказ оскаржений у судовому порядку, однак наявні такі, що набрали законної сили судові рішення, відповідно до яких цей наказ не скасований, а тому є чинним.
Таким чином, наказ про звільнення позивача з посади від 16.07.2018 №139-К є чинним та в судовому або іншому порядку не скасований, а тому, з 16.07.2018 позивач не перебуває в трудових відносинах з Верховним Судом України.
Враховуючи встановлені обставини суд висновує про відсутні підстави для нарахування позивачу заробітної плати.
Суд зазначає, що обґрунтовуючи підстави для стягнення з Верховного Суду України невиплаченої заробітної плати, позивачка посилається на відомості довідки про заробітну плату №209 від 04.08.2020, що підписана в.о. голови Верховного Суду України Гуменюком В.І. та головним бухгалтером.
Водночас, суд погоджується з доводами відповідача, що вказана довідка підписана не уповноваженою на те особою та не є належним доказом по справі, оскільки саме Ліквідаційна комісія з припинення Верховного Суду України відповідно до прийнятих на себе зобов`язань здійснює нарахування заробітної плати працівникам апарату Верховного Суду України.
При цьому, розпорядником бюджетних коштів вищого рівня є Верховний Суд, через який здійснюється відповідне фінансування на підставі звернень саме Ліквідаційної комісії.
Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду у подібних правовідносинах, викладених у постановах від 13.07.2021 у справі № 640/6432/19, від 08.09.2022 у справі № 640/14780/22 та від 28.04.2023 у справі № 640/6432/19.
Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Згідно з статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Зважаючи на вищевикладене, позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.
У зв`язку з відмовою позивачу в задоволенні позовних вимог питання щодо розподілу судових витрат у даній справі щодо судового збору не вирішується. 
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Верховного Суду України, Ліквідаційної комісії Верховного Суду України, третя особа - Верховний Суд про зобов`язання вчинити дії - відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя   О.А. Прилипчук