Справа № 127/13653/26
Провадження № 2/127/3872/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.07.2026  Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Романюк Л.Ф., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) осіб цивільну справу за позовом  Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Кредит - Капітал» (ЄДРПОУ 35234236, вул. Смаль – Стоцького, 1, 28 корпус, Львів) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості, -
в с т а н о в и в:
До суду звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 11 липня 2023 року між ТОВ «Аванс Кредит» та відповідачем було укладено Договір про надання фінансового кредиту №16250-07/2023, відповідно до умов якого відповідачу надано кредит у розмірі 6 000,00 грн. строком на 360 днів зі сплатою процентів за користування кредитом.
Позивач зазначає, що кредитні кошти були перераховані позичальнику у передбачений договором спосіб, однак відповідач належним чином взяті на себе зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати процентів не виконав, унаслідок чого утворилася заборгованість.
Також позивач вказує, що 12 грудня 2023 року між ТОВ «Аванс Кредит» та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» укладено Договір факторингу №12122023, на підставі якого до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором. За розрахунком позивача станом на дату закінчення строку кредитування загальний розмір заборгованості відповідача становить 48 984,00 грн, з яких 6 000,00 грн – заборгованість за тілом кредиту та 42 984,00 грн – заборгованість за процентами, у зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача зазначену суму заборгованості, а також понесені судові витрати зі сплати судового збору та витрати на професійну правничу допомогу.
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 11.05.2026 року було відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) осіб. Вказану ухвалу разом із копією позовної заяви з додатками було надіслано відповідачу ОСОБА_1 на адресу реєстрації рекомендованим листом з повідомленням.
18.05.2026р. від відповідача ОСОБА_1 надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній  просить відмовити у задоволенні позову ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», посилаючись на його недоведеність та відсутність належних і допустимих доказів на підтвердження заявлених вимог. 
Відповідач зазначає, що позивач не надав належних первинних банківських документів, які б беззаперечно підтверджували фактичне зарахування кредитних коштів на його рахунок, а долучений лист платіжного провайдера iPay.ua не є банківською випискою та не може вважатися належним доказом отримання ним кредитних коштів. На думку відповідача, сам позивач у поданому клопотанні про витребування доказів фактично визнав відсутність підтвердження належності банківської картки відповідачу, відсутність підтвердження фактичного зарахування коштів саме відповідачу та відсутність інших належних доказів отримання ним кредиту, що свідчить про недостатність доказової бази на момент звернення до суду. Відповідач також вказує, що подане позивачем клопотання про витребування доказів фактично спрямоване на збирання доказів уже після подання позову, що, на його переконання, суперечить принципу змагальності сторін та положенням цивільного процесуального законодавства.
Крім того, відповідач заперечує належність та допустимість електронних доказів, якими позивач обґрунтовує факт укладення кредитного договору. Зокрема, зазначає, що позивач не надав технічних логів, доказів направлення одноразового ідентифікатора, підтвердження його отримання саме відповідачем, підтвердження належності номера мобільного телефону відповідачу та відомостей від оператора мобільного зв`язку. 
На думку відповідача, внутрішні документи кредитодавця та роздруківки не можуть самі по собі підтверджувати належне волевиявлення особи на укладення договору.
Також відповідач вважає необґрунтованим та неспівмірним розрахунок заборгованості, оскільки при сумі кредиту 6000 грн позивач просить стягнути 48984 грн, а передбачена договором процентна ставка 1,99 % на день фактично становить понад 700 % річних, що, на його думку, не відповідає принципам справедливості, добросовісності та розумності, визначеним статтями 3, 13 та 509 ЦК України. У зв`язку з цим відповідач просить суд критично оцінити поданий розрахунок заборгованості.
Окремо відповідач заперечує проти стягнення 8000 грн. витрат на професійну правничу допомогу, зазначаючи, що справа є типовою та незначної складності, а подані процесуальні документи мають шаблонний характер, у зв`язку з чим заявлений розмір витрат є завищеним та неспівмірним зі складністю справи й фактичним обсягом наданих послуг. На підставі наведеного відповідач просить у задоволенні позову відмовити повністю, а в разі часткового задоволення позову — критично оцінити розрахунок заборгованості та зменшити розмір витрат на правничу допомогу.
Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.
Судом встановлено, що 11 липня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «АВАНС КРЕДИТ» та ОСОБА_1 було укладено Договір про надання фінансового кредиту №16250-07/2023 від 11.07.2023р., відповідно до умов якого кредитодавець надав відповідачу кредит у розмірі 6000,00 грн строком на 360 днів зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 1,99 % на день.
Факт укладення вказаного договору підтверджується копією Договору про надання фінансового кредиту №16250-07/2023 від 11.07.2023, у якому зазначено персональні дані позичальника: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , паспорт НОМЕР_2 , адреса проживання: АДРЕСА_1 , номер мобільного телефону та реквізити банківської картки № НОМЕР_3 . У розділі «Реквізити та підписи сторін» договору зазначено електронний підпис клієнта W0450 та час укладення договору — 18:44:20 11.07.2023.
Наведені відомості узгоджуються із Заявою-анкетою клієнта на отримання фінансового кредиту в ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» від 11.07.2023, в якій відповідачем зазначено ідентичні персональні дані, РНОКПП, адресу проживання, номер мобільного телефону, електронну адресу та реквізити платіжної картки № НОМЕР_3 . У вказаній заяві міститься згода позичальника на використання електронного підпису та одноразового ідентифікатора при укладенні кредитного договору, а також електронний підпис W0450 від 11.07.2023.
Крім того, матеріали справи містять Інформаційне повідомлення споживача від 11.07.2023р., відповідно до якого ОСОБА_1 передав ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» свої персональні дані та підтвердив згоду на їх використання при укладенні та виконанні кредитного договору. У цьому документі зазначено ті ж самі персональні дані відповідача, що містяться у заяві-анкеті та кредитному договорі.
Також судом досліджено Паспорт споживчого кредиту, наданий відповідачу до укладення договору, згідно з яким останнього було ознайомлено з істотними умовами кредитування, зокрема сумою кредиту 6000,00 грн, строком кредитування 360 днів, процентною ставкою 1,99 % на день, що становить 726,35 % річних, загальними витратами за кредитом у розмірі 42984,00 грн та орієнтовною загальною вартістю кредиту для споживача у сумі 48984,00 грн.
На підтвердження факту надання кредитних коштів позивачем подано лист ТОВ «Універсальні платіжні рішення» (iPay.ua) №3466_250630112530 від 30.06.2025, відповідно до якого за договором про переказ коштів ФК-П-2022/01-1 від 12.01.2022 на платіжну картку клієнта № НОМЕР_3 11.07.2023 о 18:45:00 успішно перераховано 6000,00 грн, номер транзакції 261505895.
На виконання ухвали суду про витребування доказів до матеріалів справи надійшов лист АТ КБ «ПриватБанк» №20.1.0.0.0/7-260514/70763-БТ від 21.05.2026, яким підтверджено, що на ім`я ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , емітовано платіжну картку № НОМЕР_4 ( НОМЕР_5 ), а також підтверджено зарахування на вказаний рахунок коштів у сумі 6000,00 грн. 11.07.2023. Зазначений доказ безпосередньо підтверджує належність банківської картки відповідачу та факт отримання ним кредитних коштів.
Оцінюючи доводи відповідача щодо відсутності доказів отримання кредиту, суд враховує, що вони спростовуються сукупністю наведених доказів, а саме Заявою-анкетою клієнта від 11.07.2023, Договором про надання фінансового кредиту №16250-07/2023 від 11.07.2023, Інформаційним повідомленням споживача від 11.07.2023, листом ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 30.06.2025 та листом АТ КБ «ПриватБанк» №20.1.0.0.0/7-260514/70763-БТ від 21.05.2026, які у своїй сукупності підтверджують проходження відповідачем процедури ідентифікації, укладення кредитного договору в електронній формі та фактичне отримання кредитних коштів у розмірі 6000,00 грн.
Тому твердження відповідача про відсутність доказів фактичного отримання кредиту спростовуються матеріалами справи.
Посилання відповідача на те, що позивачем після звернення до суду було подано клопотання про витребування доказів, суд також відхиляє.
За змістом статей 12, 13, 84 ЦПК України учасник справи має право звернутися до суду з клопотанням про витребування доказів у випадку неможливості самостійного їх отримання.
Витребування судом доказів не свідчить про недоведеність позову та не є порушенням принципу змагальності, оскільки відповідні докази були досліджені судом та оцінені разом з іншими доказами у справі.
Судом також встановлено, що 12 грудня 2023 року між ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» укладено Договір факторингу №12122023 від 12.12.2023р., відповідно до якого первісний кредитор відступив новому кредитору право грошової вимоги до боржників, у тому числі до ОСОБА_1 за кредитним договором №16250-07/2023 від 11.07.2023. 
Перехід права вимоги також підтверджується Витягом з Реєстру боржників до Договору факторингу №12122023 від 12.12.2023 та Актом приймання-передачі Реєстру боржників до зазначеного договору.
Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором №16250-07/2023 від 11.07.2023, складеним первісним кредитором та наданим позивачем, станом на дату закінчення строку кредитування — 04.07.2024 — загальна заборгованість відповідача становила 48984,00 грн, з яких 6000,00 грн — заборгованість за тілом кредиту та 42984,00 грн. — заборгованість за нарахованими процентами. Доказів погашення заборгованості або сплати кредитних коштів у більшому розмірі, ніж враховано позивачем при здійсненні розрахунку, матеріали справи не містять.
При вирішенні даної справи суд виходить з наступного.
Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.
Частиною 1 ст. 1078 Цивільного кодексу України встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
В ході передачі прав вимоги за факторинговим договором, право вимоги за кредитним договором №16250-07/2023 перейшло до позивача.
Відповідно до ч. 1 ст. 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників.
Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.
Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.
Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.
Тобто, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.
Відповідно до приписів ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 1055 ЦК України).
Відповідно до ч.1,2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів в Україні регулюються Законом України «Про електронну комерцію», який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.
Статтею 3 Закону України «Про електрону комерцію» передбачено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Згідно зі ст.10,11Закону України «Про електронну комерцію» електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. 
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. 
Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Вищевказаний Договір №16250-07/2023 підписаний відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором, а тому, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх.
Абзац другий ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного суду від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19.
Судом встановлено, що укладенню кредитного договору передувало заповнення відповідачем Заяви-анкети клієнта на отримання фінансового кредиту від 11.07.2023, у якій зазначено його персональні дані, РНОКПП НОМЕР_1 , паспортні дані НОМЕР_2 , адресу проживання, номер мобільного телефону, адресу електронної пошти та реквізити платіжної картки № НОМЕР_3 .
Вказані дані повністю відповідають відомостям, зазначеним у Договорі про надання фінансового кредиту №16250-07/2023 від 11.07.2023, Інформаційному повідомленні споживача від 11.07.2023 та інших документах кредитної справи.
Крім того, у Заяві-анкеті від 11.07.2023р. міститься згода клієнта на використання електронного підпису та електронного підпису одноразовим ідентифікатором при укладенні кредитного договору, а також електронний підпис НОМЕР_6 .
Аналогічний електронний підпис W0450 міститься у Договорі про надання фінансового кредиту №16250-07/2023 від 11.07.2023, що підтверджує завершення процедури акцепту оферти та укладення договору саме відповідачем.
Отже, матеріалами справи підтверджено дотримання сторонами вимог Закону України «Про електронну комерцію» щодо укладення кредитного договору в електронній формі.
Згідно ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлюється договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.
Стаття 1049 ЦК України передбачає, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором.
Відповідно ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму або не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів.
Відповідно до ч. 2 ст.1056-1ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Частиною першою статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Як передбачено частиною першою статті 1048 ЦК України, норми якої в силу частини другої статті 1054 ЦК України поширюються на кредитні відносини, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст.610 ЦК України невиконання зобов`язання є порушенням зобов`язання.
Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Згідно з вимогами ч. 1 ст.81, ч. 1 ст.89 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до розрахунку заборгованості, наданої позивачем, заборгованість відповідача за кредитом становить 6000,00грн.
З приводу нарахування процентів та строку такого нарахування за даним договором, суд зазначає наступне.
Так, статтею 251 ЦК України встановлено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.
За змістом ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно з ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.
Аналіз указаних норм права свідчить про те, що при укладенні договору сторони можуть визначити строк його дії, тобто час, протягом якого вони мають здійснити свої права та виконати свої обов`язки відповідно до цього договору.
Щодо кредитного договору, то сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів. У свою чергу, впродовж цього строку кредитодавець вправі реалізувати своє право на проценти за користування кредитними коштами.
При цьому, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.
Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12) та від 31 жовтня 2018 року (справа №202/4494/16-ц), яка в силу ч. 4 ст. 263 ЦПК України має бути врахована судами при виборі і застосуванні норм права.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 5 квітня 2023 року (справа № 910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Одночасно Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України.
У цій же постанові Велика Палата Верховного Суду, уточняючи свій правовий висновок, який викладений у постанові від 18 січня 2022 року (справа 910/17048/17), щодо нарахування процентів до дня фактичного повернення кредиту відповідно до умов кредитного договору, незалежно від закінчення строку дії кредитних договорів, вказала на те, що можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України.
У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав).
Пунктом. 1.2 договору сторони визначили строк кредитування 360 днів, а тому суд відхиляє заперечення відповідача щодо суми нарахованих процентів за даний період.
Зазначений розрахунок відповідає умовам кредитного договору та паспорту споживчого кредиту, в яких сторони погодили процентну ставку 1,99 % на день та загальну орієнтовну вартість кредиту 48984,00 грн.
Доводи відповідача щодо несправедливості погодженої сторонами процентної ставки самі по собі не є підставою для звільнення його від виконання взятих на себе договірних зобов`язань.
На момент укладення договору відповідач був ознайомлений із паспортом споживчого кредиту, в якому прямо зазначено розмір процентної ставки, загальну вартість кредиту та реальну річну процентну ставку, після чого добровільно уклав договір та отримав кредитні кошти.
Отже, факт виникнення кредитних відносин є очевидним і встановленим, позаяк надані позивачем докази містять інформацію про підписання договору, за яким заявлено стягнути заборгованість, електронним цифровим підписом, зокрема за допомогою одноразового ідентифікатора, вчиненим з урахуванням положень ч. ч. 6, 12 п. 1 ст. 3, ст. 12, п. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», ч. 1 ст. 205 ЦК України.
Доказів про те, що персональні дані ОСОБА_1 (копія паспорта громадянина України, картка фізичної особи-платника податків, реквізити банківської картки на яку здійснювалося перерахування позичених грошових коштів, номер телефону, електронна адреса) були використані кредитором чи іншими особами для укладення кредитного договору від його імені, відповідачем не надані.
За приписами ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.
ОСОБА_1 не заявляв зустрічні позовні вимоги щодо безгрошовості кредитних договорів на підставі положень ст.1051 ЦК України.
Під час вирішення питання розподілу тягаря доведення судом підлягають застосуванню ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, згідно з якими кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 зазначено, що ст. 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
У ст. 629 ЦК України закріплено один із фундаментів, на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати (постанова Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17).
Якщо договір позики укладений у письмовій формі, то факт передачі грошових коштів може бути спростований у разі оспорення договору позики (постанова Верховного Суду від 5 жовтня 2022 року у справі № 463/9914/20).
З матеріалів справи вбачається та підтверджується належними доказами те, що відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, кредитні кошти у повному обсязі у межах встановленого строку кредитування кредитодавцю не повернув, нараховані на підставі умов кредитного договору відсотки за користування кредитом не сплачував, тому оскільки відповідачем не було спростовано правильність здійсненого розрахунку, суд вважає, що прострочена заборгованість за кредитом в розмірі 6000,00 грн. та прострочена заборгованість за нарахованими процентами в розмірі 42984,00 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витратити зі сплати судового збору у сумі 2662,40 грн. 
Щодо відшкодування витрат на оплату правничої допомоги, судом встановлено, що сума в розмірі 8000,00 гривень за надані послуги правничої допомоги є неспіврозмірною виконаній адвокатом роботі, розмір відшкодування судових витрат повинен бути співрозмірним із ціною позову, тобто не має бути явно завищеним. Даний спір для кваліфікованого юриста є незначної складності, у спорах такого характеру, за відсутності протиріч між наявними у справі доказами, судова практика є сталою, застосування великої кількості законів спірні правовідносини не передбачають, матеріали справи не містять великої кількості документів, на дослідження та збирання б яких адвокат витратив значний час. Участі в судових засіданнях адвокат не приймав.
З огляду на викладене, суд враховуючи принципи співрозмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, обсягом та змістом наданих адвокатських послуг і виконаних робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення заяви представника позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу. Достатньою компенсацією витрат позивача на професійну правничу допомогу буде менша сума, ніж розмір відшкодування, вказаний представником позивача у своїй заяві.
Керуючись статтями 7, 12, 81, 141, 259, 263-265, 268, 280-289 ЦПК України, статтями 526, 611,638,1054 ЦК України, суд,-
У Х В А Л И В:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Кредит - Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості -задовольнити.
Стягнути із  ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Кредит - Капітал» заборгованість за кредитним договором в розмірі 48984 ( сорок вісім тисяч дев`ятсот вісімдесят чотири ) гривень 00 коп., судовий збір у розмірі 2662,40 гривень. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4000,00 грн.
Рішення суду може бути оскаржено, шляхом подачі апеляційної скарги до Вінницького апеляційного суду протягом 30 днів з дня проголошення. В разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Повний текст рішення складено 13.07.2026 року.
Сторони:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК «Кредит - Капітал» (ЄДРПОУ 35234236, вул. Смаль – Стоцького, 1, 28 корпус, Львів).
Відповідач:  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , ( АДРЕСА_1 ).
Суддя: