РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

м. Вінниця
08 липня 2026 р.  Справа № 120/14472/25

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Маслоід Олени Степанівни, розглянувши у письмовому порядку за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу
за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Сорітейл" (вул. Привокзальна, 16, селище Калинівка Друга, Хмільницький р-н, Вінницька обл., 22436) 
до: Головного управління ДПС у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21036) 
про: визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:
До Вінницького окружного адміністративного суду звернулось Товариства з обмеженою відповідальністю "Сорітейл" (далі - позивач) з позовною заявою до Головного управління ДПС у Вінницькій області (далі - відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 21.08.2025 №0259890705 та №0259910705.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що в період з 17.07.2025 по 24.07.2025 відповідачем проведено фактичну перевірку ТОВ «Сорітейл» на підставі наказу № 3254к від 16.07.2025. За результатами перевірки складено акт № 21338/5/02-32-07-05/45139731 від 24.07.2025, у якому податковим органом зазначено про здійснення товариством торгівлі одягом через Інтернет та нібито отримання грошових переказів від ТОВ «НоваПей» без проведення їх через ПРРО, чим, на думку податкового органу, порушено вимоги законодавства. На підставі цього акту 21.08.2025 відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення № 029890705 на суму 260 672, 50 грн та № 0259910705 на суму 1020 грн про застосування штрафних санкцій. Позивач наголошує, що зазначені податкові повідомлення-рішення є протиправними, оскільки фактична перевірка проведена без належних підстав, визначених Податковим кодексом України, а наказ № 3254к не містить конкретного обґрунтування необхідності її проведення. Крім того, ТОВ «Сорітейл» здійснює діяльність із залученням фінансової компанії ТОВ «НоваПей», яка приймає кошти від покупців та перераховує їх позивачу у безготівковій формі, тому обов`язку застосовувати РРО/ПРРО у нього не виникає. Вважаючи дії відповідача протиправними, а податкові повідомлення-рішення від 21.08.2025 такими, що підлягають скасуванню, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Ухвалою від 20.10.2025 дану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, а також визначено, що вона буде розглядатись в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
30.10.2025 за вх.№68598/25 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому наведено заперечення проти заявлених позовних вимог. Аргументуючи свою позицію відповідач вказує, що фактична перевірка позивача проведена на законних підставах відповідно до пп. 80.2.2 п. 80.2 ст. 80 та п. 69.27 підрозділу 10 «Інші перехідні положення» Податкового кодексу України, на виконання наказу ГУ ДПС у Вінницькій області від 16.07.2025 № 3254к та на підставі виданих направлень. Фактичною підставою для призначення перевірки став лист ДПС України від 22.04.2025 № 11066/7/99-00-07-03-04-07. У межах податкового контролю опрацьовано дані Системи обліку даних РРО (СОД РРО) та виявлено інформацію про приймання ТОВ «Нова-Пей» у період з 01.03.2025 по 24.03.2025 коштів для їх подальшого переказу на адресу позивача за реалізовані товари, які мали бути фіскалізовані. Відповідач наголошує, що наказ на перевірку містив визначену законом мету та всі обов`язкові реквізити, а незазначення чи недеталізація в ньому конкретного змісту отриманої інформації є лише недоліком наказу, що не може свідчити про протиправність самої перевірки. До того ж процедурні порушення призначення перевірки можуть бути підставою для скасування ППР лише тоді, коли вони безпосередньо вплинули на правильність висновків контролюючого органу. Як зауважує, відповідач, позивач у визначений строк заперечень на акт перевірки від 24.07.2025 № 21338/5/02-32-07-05/45139731 не подавав. Щодо суті виявлених порушень, то відповідач зазначає, що ТОВ «Сорітейл» при продажу товарів через мережу Інтернет отримало від ТОВ «Нова Пей» грошові перекази на загальну суму 175 155,00 грн, проте в порушення п. 1, 2 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» та Закону України «Про електронну комерцію» не провело розрахункові операції через ПРРО та не видало покупцям електронні розрахункові документи. Відповідач підкреслює, що платіжна квитанція еквайра (ТОВ «Нова Пей») лише підтверджує ініціювання переказу коштів і не звільняє продавця від обов`язку сформувати фіскальний касовий чек не пізніше моменту вручення товару. Крім того, в порушення п. 85.2, 85.4 ст. 85 ПКУ, позивач після початку перевірки не надав на запит контролюючого органу документи, пов`язані з її предметом, зокрема відомості про перекази та договір з ТОВ «Нова Пей». З огляду на це, 21.08.2025, на переконання відповідача, правомірно прийнято податкові повідомлення-рішення про застосування штрафних санкцій на загальну суму 261 692,50 грн, з яких: 1 020,00 грн - за ненадання документів, а 260 672,50 грн — за непроведення розрахункових операцій через ПРРО (розраховані як 4 120,00 грн х 100% за перше порушення та 171 035,00 грн х 150% за повторні порушення). На підставі викладеного відповідач вважає оскаржувані податкові повідомлення-рішення правомірними, а заявлені позовні вимоги безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.
Правом на подання відповіді на відзив позивач н скористався.
12.11.2025 за вх.№71412/25 до суду від відповідача надійшло клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження.
12.12.2025 за вх.№78161/25 позивачем подано до суду заперечення щодо вищевказаного клопотання відповідача.
Ухвалою суду від 07.07.2026 у задоволенні клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження відмовлено.
Ч. 4 ст. 243 КАС України передбачено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
У відповідності до вимог ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши усі обставини справи та надавши їм юридичну оцінку, суд встановив наступне.
На підставі наказу №3254к від 16.07.2025 відповідачем проведено фактичну перевірку ТОВ «Сорітейл» за період з 06.11.2023 по дату закінчення перевірки, за результатами якої складено акт №21338/5/02-32-07-05/45139731 від 25.07.2025.
Так, перевіркою встановлено, що позивачем здійснюється торгівля одягом, у тому числі через мережу Інтернет та операторів поштового зв`язку. У перевіряємому періоді позивач отримував грошові перекази від ТОВ «Нова Пей», які не було проведено через ПРРО із видачею/надсиланням відповідних розрахункових документів. Згідно наявної інформації позивач за період з 01.03.2025 по 25.03.2025 отримав грошові перекази від ТОВ «Нова Пей» у сумі 175 155, 00 грн, однак розрахунок через ПРРО на відповідні суми відсутній. Порушення вчинено вперше 01.03.2023 на суму 4 120, 00 грн. 
Також в акті перевірки вказано, що в ході її проведення на запит контролюючого органу позивачем не надано документів (в паперовому або електронному вигляді), що належать або пов`язані з предметом перевірки, а саме: не надано відомості про отримані грошові перекази від ТОВ «Нова Пей» та договір з ТОВ «Нова Пей».
Враховуючи наведене, за наслідками перевірки відповідач дійшов висновку про порушення позивачем п. 1, 2 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», а також п. 85.2, 85.4 ст. 85 Податкового кодексу України.
На підставі висновків акту фактичної перевірки від №21338/5/02-32-07-05/45139731 від 25.07.2025 відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення №02599100705 від 21.08.2025 про застосування до позивача штрафних санкцій в розмірі 1 020, 00 грн (за порушення п. 85.2, 85.4 ст. 85 Податкового кодексу України) та №259890705 від 21.08.2025 про застосування до позивача штрафних санкцій в розмірі 260 672, 50 грн (4 120, 00 грн*100%+171 035, 00 грн*150%) (п. 1, 2 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі, громадського харчування та послуг»).
Вважаючи протиправними податкові повідомленні-рішення відповідача від 21.08.2025, позивач, з метою їх скасування, звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд керується такими мотивами.
Ч. 2 ст. 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України (далі - ПК України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
У відповідності до вимог п.п. 19-1.1.4. п. 19-1.1. ст. 19-1 ПК України контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, виконують такі функції, крім особливостей, передбачених для державних податкових інспекцій статтею 19-3 цього Кодексу, зокрема, здійснюють контроль за встановленими законом строками проведення розрахунків в іноземній валюті, за додержанням порядку приймання готівки для виконання платіжних операцій (крім приймання готівки банками), за дотриманням суб`єктами господарювання установлених законодавством обов`язкових вимог щодо забезпечення можливості розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, порядку проведення готівкових розрахунків за товари (послуги), проведення розрахункових операцій, а також за наявністю ліцензій на провадження видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню відповідно до закону, наявністю торгових патентів.
Ст. 61 ПК України пизначено, що податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами та координуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Відповідно до ст. 62 ПК України одним зі способів здійснення податкового контролю визначено проведення перевірок.
Згідно з п. 75.1 ст. 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.
Підпунктом 75.1.3 п. 75.1 ст. 75 ПК України встановлено, що фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).
Порядок проведення фактичної перевірки визначений статтею 80 ПК України.
За змістом п. 80.1 ст. 80 ПК України фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).
Відповідно до п. 80.2 ст. 80 ПК України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав:
80.2.1. у разі коли за результатами перевірок інших платників податків виявлено факти, які свідчать про можливі порушення платником податків законодавства щодо виробництва та обігу підакцизних товарів, здійснення платником податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, та виникає необхідність перевірки таких фактів;
80.2.2. у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів;
80.2.3. письмового звернення покупця (споживача), оформленого відповідно до закону, про порушення платником податків установленого порядку проведення розрахункових операцій, касових операцій, патентування або ліцензування;
80.2.4. неподання суб`єктом господарювання в установлений законом строк обов`язкової звітності про використання реєстраторів розрахункових операцій та/або програмних реєстраторів розрахункових операцій, розрахункових книжок та книг обліку розрахункових операцій, подання їх із нульовими показниками;
80.2.5. у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами -лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального;
80.2.6. у разі виявлення за результатами попередньої перевірки порушення законодавства з питань, визначених у пункті 75.1.3;
80.2.7. у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про використання праці найманих осіб без належного оформлення трудових відносин та виплати роботодавцями доходів у вигляді заробітної плати без сплати податків до бюджету, а також здійснення фізичною особою підприємницької діяльності без державної реєстрації.
Згідно з п. 80.4 ст. 80 ПК України перед початком фактичної перевірки, з питань дотримання порядку здійснення розрахункових операцій та ведення касових операцій, посадовими особами контролюючих органів на підставі підпункту 20.1.10 пункту 20.1 статті 20 цього Кодексу може бути проведена контрольна розрахункова операція.
Фактична перевірка проводиться двома і більше посадовими особами контролюючого органу у присутності посадових осіб суб`єкта господарювання або його представника та/або особи, що фактично здійснює розрахункові операції.
Статтею 81 ПК України передбачені умови та порядок допуску посадових осіб контролюючих органів до проведення документальних виїзних та фактичних перевірок.
Правилами п. 81.1 ст. 81 ПК України визначено, що посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:
- направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу;
- копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу; службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки;
- службового посвідчення осіб (належним чином оформленого відповідним контролюючим органом документа, що засвідчує посадову (службову) особу), які зазначені в направленні на проведення перевірки.
Пунктом 81.3 ст. 81 ПК України встановлено, що під час проведення перевірок посадові (службові) особи органів державної служби повинні діяти у межах повноважень, визначених цим Кодексом.
Отже, ПК України закріплює таку обов`язкову вимогу щодо змісту наказу про проведення перевірки як необхідність відображення підстави для її проведення, визначеної цим кодексом. Під час вирішення питання щодо правомірності призначення і проведення перевірки, зокрема фактичної, необхідно надавати оцінку достатності змісту наказу в контексті чіткого визначення у ньому правової (юридичної) підстави проведення такої перевірки та існування відповідної фактичної підстави, яка є передумовою для її проведення.
В ході розгляду справи судом встановлено, що відповідачем на підставі наказу №3254к від 16.07.2025 призначено фактичну перевірку позивача, за адресою: Вінницька обл., Хмільницький р-н, м. Калинівка, вул. Саксаганського, 21-/1; період що перевіряється: з 06.11.2023 на дату закінчення перевірки.
Водночас позивач вказує, що в наказі від 15.05.2023 року відсутні будь-які посилання на конкретні та фактичні підстави проведення перевірки, що, в свою чергу, свідчить про незаконність такої перевірки.
В контексті наведеного суд вказує, що в наказі №3254к від 16.07.2025 зазначено, що він виданий на підставі пп.80.2.2 п. 80.2 ст. 80, п. 69.27 підрозділу 10 «Інші перехідні положення» та керуючись ст. 20, 61, 62, пп. 75.1.3 п. 75.1 ст. 75, 82.03 ст. 82 ПК України, з питань дотримання вимог Законів України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», «Про ціни і ціноутворення», Кодексу законів про працю України та інших нормативних актів, контроль за дотримання яких покладено на територіальну органи ДПС, та відповідно до доповідної записки управління податкового аудиту ГУ ДПС у Вінницькій області №2567/02-32-07-05 від 15.07.025.
Щодо змісту наказу на перевірку в розрізі підстав її проведення, то суд зауважує, що 
формулювання конкретного змісту наказу є дискрецією контролюючого органу, однак, з обов`язковим дотриманням вимог норм абз. 3 п. 81.1 ст. 81 ПК щодо змісту наказу про проведення перевірки. 
Верховний Суд у постанові від 10.06.2026 у справі №520/4401/25 вказав, що правове формулювання п. 80.2 ст. 80 ПК України передбачає (встановлює) можливість проведення перевірки як за наявності виключно (хоча б) однієї підстави, указаної в цій нормі, так і за наявності одночасно декількох таких підстав у їх сукупності, що є мірою достатності для виникнення у контролюючого органу права на призначення перевірки. Водночас, запроваджене законодавцем правове регулювання у цій нормі зумовлює і певні особливості її застосування контролюючим органом, оскільки абз. 3 п. 81.1 ст. 81 ПК України закріплені обов`язкові вимоги до змісту наказу про призначення перевірки, зокрема, необхідність відображення у ньому підстави для її проведення, визначеної цим Кодексом.
Судом встановлено, що, в даному випадку, в основу проведення фактичної перевірки позивача контролюючим органом покладено п. 80.2.2 п. 80.2 ст. 80 ПК України (правова підстава).
Аналізуючи положення пп. 80.2.2 п. 80.2 ст. 80 ПК України, Верховний Суд у згаданій постанові від 10.06.2026 у справі №520/4401/25, дійшов висновку, що єдиною передумовою та підставою для призначення фактичної перевірки з питання дотримання платником податків податкової дисципліни, передбаченою пп. 80.2.2 п. 80.2 ст. 80 ПК України, є наявна та/або отримана в установленому законодавством порядку інформація від визначеного у цій же нормі кола суб`єктів: державних органів або органів місцевого самоврядування. Жодних інших підстав ця норма не встановлює.
Відповідно, саме наявність та/або отримання інформації є тією фактичною підставою для прийняття рішення про призначення фактичної перевірки, яке оформлюється у формі наказу і надає право контролюючому органу на його реалізацію шляхом проведення перевірки, за наслідками якої контролюючий орган має повноваження на прийняття відповідного рішення.
Підпункт 80.2.2 п. 80.2 ст. 80 ПК України містить перелік сфер об`єктів податкового контролю, інформація про можливі порушення в яких має бути перевірена на предмет її підтвердження/спростування, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, у тому числі із забезпеченням можливості проведення розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів.
Застосована законодавцем у цій нормі конструкція щодо наявної/отриманої інформації - «яка свідчить про можливі порушення» - дає підстави для висновку, що вона має вказувати саме на можливі порушення платником податків законодавства у визначеній сфері, тобто ті ймовірні, засновані на обґрунтованих припущеннях, порушення, які підлягають перевірці на підставі цієї інформації.
Водночас, аналіз абз. 3 п. 81.1 ст. 81 ПК України не дає підстав для висновку, що в наказі про проведення перевірки в обов`язковому порядку має бути зазначено конкретну норму податкового або іншого законодавства, контроль за якими покладено на контролюючи органи, яка порушується платником.
Верховний Суд вважає, що аналіз пп. 80.2.2 п. 80.2 ст. 80 ПК України дає підстави для висновку, що в ньому достатньою мірою розкривається як правова, так і фактична підстави для призначення фактичної перевірки, а саме - наявність/отримання інформації від визначеного кола суб`єктів щодо можливого допущеного порушення податкової дисципліни у сферах здійснення платниками податків розрахункових операцій, наявності чи відсутності відповідних дозвільних документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів.
Саме шляхом призначення і проведення фактичної перевірки контролюючий орган має з`ясувати питання дотримання суб`єктом господарювання податкової дисципліни у сфері, про можливі порушення у якій контролюючий орган отримав інформацію. Іншими словами, наявність/отримання інформації ще не свідчить про наявність підстав для притягнення суб`єкта господарювання до відповідальності, натомість, є підставою для здійснення податкового контролю задля перевірки отриманої/наявної інформації. Такий податковий контроль здійснюється шляхом прийняття рішення про проведення перевірки у формі наказу, вимоги до оформлення якого не передбачають обов`язку в повному обсязі розкрити в наказі на призначення перевірки зміст інформації та фактів, які вказують на можливе порушення платником податкового законодавства. Відсутня й імперативна вимога щодо розкриття конкретного порушення платником норм, а також про надання відповідних доказів такої несумлінної поведінки.
Аналізуючи зміст наказу на проведення фактичної перевірки №3254к від 16.07.2025 суд констатує, що він містить усю необхідну інформацію (дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити суб`єкта, адреса об`єкта, мета, вид перевірки, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися), а також контролюючим органом чітко вказані і підстави для проведення перевірки, передбачені пп.80.2.2 ст. 80.2 ПК України.
Крім того, у наказі зазначено, що він виданий на виконання доповідної записки управління податкового аудиту ГУ ДПС у Вінницькій області №2567/02-32-07-05 від 15.07.2025.
З огляду на вищенаведені норми права та встановлені фактичні обставини справи, твердження позивача про невідповідність наказу відповідача №3254к від 16.07.2025 вимогам законодавства не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду, а тому не приймаються судом до уваги.
Також суд критично оцінює посилання позивача й на те, що в ході фактичної перевірки неможливо здійснювати перевірку діяльності суб`єкта господарювання за минулий період.
Так, відповідно до п.102.1 ст.102 ПК України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня - у разі проведення перевірки операції відповідно до статей 39 і 39-2 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.
При цьому ПК України не встановлено будь-яких обмежень та/або заборон щодо періоду діяльності платника, який перевіряється в ході фактичних перевірок, крім ст.102 ПК України (не пізніше 1095 днів).
Щодо можливості проведення фактичної перевірки в межах 1095 днів (3 років) та правомірності наказу про призначення такої перевірки було зроблено висновок і Верховним Судом у справі № 826/8284/17 (постанова від 20.05.2022).
Отже, враховуючи наведене в сукупності суд дійшов висновку, що проведення відповідачем фактичної перевірки діяльності позивача за період з 06.11.2023 по 24.07.2025 на підставі наказу №3254к від 16.07.2025 є правомірним.
Щодо оскаржуваних податкових повідомлень рішень, то суд зазначає наступне.
Правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій та програмних реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг визначаються Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (далі – Закон № 265/95-ВР), дія якого поширюється на усіх суб`єктів господарювання, їх господарські одиниці та представників (уповноважених осіб) суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції у готівковій та/або безготівковій формі.
За змістом п. 1, 2 ст. 3 Закону № 265/95-ВР суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для виконання платіжної операції зобов`язані:
1) проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій або через зареєстровані фіскальним сервером контролюючого органу програмні реєстратори розрахункових операцій зі створенням у паперовій та/або електронній формі відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок. Використання програмних реєстраторів розрахункових операцій при оптовій та/або роздрібній торгівлі пальним забороняється;
2) надавати особі, яка отримує або повертає товар, отримує послугу або відмовляється від неї, включаючи ті, замовлення або оплата яких здійснюється з використанням мережі Інтернет, при отриманні товарів (послуг) в обов`язковому порядку розрахунковий документ встановленої форми та змісту на повну суму проведеної операції, створений в паперовій та/або електронній формі (у тому числі, але не виключно, з відтворюванням на дисплеї реєстратора розрахункових операцій чи дисплеї пристрою, на якому встановлений програмний реєстратор розрахункових операцій QR-коду, який дозволяє особі здійснювати його зчитування та ідентифікацію із розрахунковим документом за структурою даних, що в ньому міститься, та/або надсиланням електронного розрахункового документа на наданий такою особою абонентський номер або адресу електронної пошти).
Абзацом 19 ст. 2 Закону № 265/95-ВР визначено, що розрахунковий документ - документ встановленої форми та змісту (касовий чек, товарний чек, видатковий чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо), що підтверджує факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, операцій з видачі готівкових коштів держателям електронних платіжних засобів, отримання (повернення) коштів, торгівлю валютними цінностями в готівковій формі, створений в паперовій та/або електронній формі (електронний розрахунковий документ) у випадках, передбачених цим Законом, зареєстрованим у встановленому порядку реєстратором розрахункових операцій або програмним реєстратором розрахункових операцій, чи заповнений вручну.
Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону № 265/95-ВР форма, зміст розрахункових документів, порядок реєстрації та ведення розрахункових книжок, книг обліку розрахункових операцій, а також форма та порядок подання звітності, пов`язаної із застосуванням реєстраторів розрахункових операцій та/або програмних реєстраторів розрахункових операцій чи використанням розрахункових книжок, встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.
Положення про форму та зміст розрахункових документів/електронних розрахункових документів затверджене наказом Міністерства фінансів України № 13 від 21.01.2016, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 11.02.2016 за № 220/28350 (далі – Положення №13).
Пунктом 3 розділу І Положення №13 визначено, що установлені в цьому Положенні вимоги до змісту розрахункових документів визначають обов`язкові реквізити розрахункових документів/електронних розрахункових документів.
У відповідності до п. 1 ст. 17 Закону № 265/95-ВР за порушення вимог цього Закону до суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції за товари (послуги), за рішенням відповідних контролюючих органів застосовуються фінансові санкції у таких розмірах:
у разі встановлення в ході перевірки факту: проведення розрахункових операцій з використанням реєстраторів розрахункових операцій, програмних реєстраторів розрахункових операцій або розрахункових книжок на неповну суму вартості проданих товарів (наданих послуг); непроведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій та/або програмні реєстратори розрахункових операцій з фіскальним режимом роботи; невидача (в паперовому вигляді та/або електронній формі) відповідного розрахункового документа, що підтверджує виконання розрахункової операції, або проведення її без використання розрахункової книжки на окремому господарському об`єкті такого суб`єкта господарювання:
100 відсотків вартості проданих з порушеннями, встановленими цим пунктом, товарів (робіт, послуг) - за порушення, вчинене вперше;
150 відсотків вартості проданих з порушеннями, встановленими цим пунктом, товарів (робіт, послуг) - за кожне наступне вчинене порушення.
В ході розгляду справи судом встановлено, що позивачем здійснюється торгівля одягом, у тому числі через мережу Інтернет та операторів поштового зв`язку. 
За період з 01.03.2025 по 25.03.2025 позивач отримав грошові перекази від ТОВ «Нова Пей» у сумі 175 155, 00 грн, однак розрахунок через ПРРО на відповідні суми відсутній. Порушення вчинено вперше 01.03.2023 на суму 4 120, 00 грн.
Відтак, на підставі висновків акту фактичної перевірки від №21338/5/02-32-07-05/45139731 від 25.07.2025, відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення №259890705 від 21.08.2025 про застосування до позивача штрафних санкцій в розмірі 260 672, 50 грн (4 120, 00 грн*100%+171 035, 00 грн*150%) за порушення п. 1, 2 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».
В контексті наведеного суд вказує, що згідно із абз. 5, 6 ст. 2 Закону № 265/95-ВР реєстратор розрахункових операцій - це пристрій або програмно-технічний комплекс, в якому реалізовані фіскальні функції і який призначений для реєстрації розрахункових операцій при продажу товарів (наданні послуг), операцій з торгівлі валютними цінностями в готівковій формі та/або реєстрації кількості проданих товарів (наданих послуг), операцій з видачі готівкових коштів держателям електронних платіжних засобів та з приймання готівки для виконання платіжних операцій. До реєстраторів розрахункових операцій належать: електронний контрольно-касовий апарат, електронний контрольно-касовий реєстратор, вбудований електронний контрольно-касовий реєстратор, комп`ютерно-касова система, електронний таксометр, автомат з продажу товарів (послуг) тощо.
Розрахункова операція - приймання від покупця готівкових коштів, платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо за місцем реалізації товарів (послуг), видача готівкових коштів за повернутий покупцем товар (ненадану послугу), а у разі застосування банківської платіжної картки - оформлення відповідного розрахункового документа щодо оплати в безготівковій формі товару (послуги) банком покупця або, у разі повернення товару (відмови від послуги), оформлення розрахункових документів щодо перерахування коштів у банк покупця. Для цілей цього Закону розрахунки при організації та проведенні азартних ігор є розрахунковими операціями.
Тобто згідно з нормами чинного законодавства, розрахунковою операцією, серед іншого є така операція, коли суб`єкт господарювання приймає (отримує) від покупця готівкові кошти, платіжні картки, платіжні чеки, жетони тощо безпосередньо за місцем реалізації товарів (послуг), а у разі застосування банківської платіжної картки - оформлення відповідного розрахункового документа щодо оплати в безготівковій формі товару (послуги) банком покупця.
У свою чергу, місце проведення розрахунків - місце, де здійснюються розрахунки із покупцем за продані товари (надані послуги) та зберігаються отримані за реалізовані товари (надані послуги) готівкові кошти, а також місце отримання покупцем попередньо оплачених товарів (послуг) із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо.
З аналізу наведених правових норм слідує, що суб`єкти господарювання, які здійснюють приймання від покупця готівкових коштів, платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо за місцем реалізації товарів (послуг), видача готівкових коштів за повернутий покупцем товар (ненадану послугу), а у разі застосування банківської платіжної картки - оформлення відповідного розрахункового документа щодо оплати в безготівковій формі товару (послуги) банком покупця або, у разі повернення товару (відмови від послуги), оформлення розрахункових документів щодо перерахування коштів у банк покупця, зобов`язані проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій або через зареєстровані фіскальним сервером контролюючого органу програмні реєстратори розрахункових операцій зі створенням у паперовій та/або електронній формі відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок.
За правилами п. 12, 14 ч. 1 ст. 9 Закону № 265/95-ВР реєстратори розрахункових операцій та/або програмні реєстратори розрахункових операцій, та розрахункові книжки не застосовуються, якщо в місці отримання товарів (надання послуг) операції з розрахунків у готівковій формі не здійснюються (склади, місця зберігання товарів, оптова торгівля тощо); при здійсненні розрахунків за послуги у разі проведення таких розрахунків виключно за допомогою банківських систем дистанційного обслуговування та/або сервісів переказу коштів.
Суд наголошує, що сторонами не заперечується, що для ведення господарської діяльності позивачем укладені договори з ТОВ "НоваПей" про надання платіжних послуг з переказу коштів.
Оплата товару, реалізованого позивачем кінцевим споживачам через мережу Інтернет, здійснюється із залученням фінансової компанії ТОВ "НоваПей" та проводиться наступним чином: 
- кінцевий споживач ініціює грошовий переказ з метою оплати вартості товару, придбаного через мережу Інтернет, через фінансову компанію шляхом внесення готівкових або безготівкових коштів (із застосуванням банківської карти) для подальшого їх переказу позивачу; 
- грошові кошти, внесені кінцевими споживачами (у готівковій або безготівковій формі) в якості оплати за товар позивача, зараховуються на рахунок фінансової компанії та в подальшому перераховуються на рахунок позивача; 
- фінансова компанія видає кінцевому споживачу фіскальний чек на підтвердження отримання від нього готівкових або безготівкових коштів (із застосуванням банківської карти).
Отже, в цьому випадку позивач не є тим суб`єктом господарювання, який проводить розрахункові операції безпосередньо в місці реалізації товару та фактично отримує кошти за придбаний споживачем товар через мережу Інтернет через небанківську фінансову установу, яка отримала ліцензію Національного банку України, виключно в безготівковій формі.
Варто зауважити, що поняття та загальний порядок виконання платіжних операцій в Україні, виключний перелік платіжних послуг та порядок їх надання, категорії надавачів платіжних послуг та умови авторизації їх діяльності, загальні засади функціонування платіжних систем в Україні, загальні засади випуску та використання в Україні електронних грошей та цифрових грошей Національного банку України, права, обов`язки та відповідальність учасників платіжного ринку України, загальний порядок здійснення нагляду за діяльністю надавачів платіжних послуг, надавачів обмежених платіжних послуг, порядок здійснення оверсайта платіжної інфраструктури визначає Закон України "Про платіжні послуги" від 30.06.2021 № 1591-IX.
Пунктом 53 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про платіжні послуги" визначено, що переказ коштів без відкриття рахунку - платіжна послуга, що надається платнику з метою переказу коштів у готівковій чи безготівковій формі отримувачу або надавачу платіжних послуг, який діє від імені отримувача, під час якої надавач цієї послуги не використовує відкритий у нього рахунок платника та/або отримувача.
Відповідно до п. 56, 57 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про платіжні послуги", платіжна картка - електронний платіжний засіб у вигляді пластикової чи іншого виду картки. Платіжна операція - будь-яке внесення, переказ або зняття коштів незалежно від правовідносин між платником і отримувачем, які є підставою для цього.
Ч. 2 ст. 41 Закону України "Про платіжні послуги" визначено, що ініціювання платіжної операції здійснюється шляхом: 1) надання ініціатором платіжної інструкції надавачу платіжних послуг, в якому відкрито його рахунок; 2) надання надавачем платіжних послуг з ініціювання платіжної операції платіжної інструкції платника надавачу платіжних послуг з обслуговування рахунку платника на підставі наданої платником цьому надавачу платіжних послуг з ініціювання платіжної операції згоди на ініціювання такої платіжної операції; 3) надання платником платіжної інструкції та готівкових коштів для виконання платіжної операції, у тому числі за допомогою платіжного пристрою; 4) використання користувачем платіжного інструменту для виконання платіжної операції; 5) надання платником, що є власником електронних грошей, платіжної інструкції, у тому числі шляхом використання платіжного інструменту, емітенту електронних грошей щодо виконання платіжної операції з використанням електронних грошей; 6) надання користувачем платіжної інструкції відповідному учаснику платіжної системи, у тому числі шляхом використання певного платіжного інструменту, в порядку, визначеному правилами цієї платіжної системи.
У той же час п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про платіжні послуги" визначено, що безготівкові розрахунки - перерахування коштів із рахунків платників на рахунки отримувачів, а також перерахування надавачами платіжних послуг коштів, унесених платниками готівкою, на рахунки отримувачів.
Згідно з п. 3 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 29.12.2017 № 148 (далі – Положення №148) готівкові розрахунки - платежі готівкою суб`єктів господарювання і фізичних осіб за реалізовану продукцію (товари, виконані роботи, надані послуги), а також за операціями, які безпосередньо не пов`язані з реалізацією продукції (товарів, робіт, послуг) та іншого майна.
П. 10 Положення №148 регламентовано, що розрахунки суб`єктів господарювання та фізичних осіб у разі їх здійснення готівкою без відкриття рахунку шляхом унесення готівки до кас надавачів платіжних послуг для подальшого її переказу на рахунки інших суб`єктів господарювання або фізичних осіб для платників коштів є готівковими, а для отримувачів коштів безготівковими.
З аналізу вищенаведених правових норм випливає, що якщо споживач (клієнт) замовив товар на вебсайті продавця (зокрема, в інтернет-магазині) і не здійснював передоплату, а доставку товару здійснила служба доставки на підставі договору про передачу такій службі товару для доставки покупцю, то реєстратор розрахункових операцій застосовує служба доставки, безпосередньо при передачі товару покупцю та отримання оплати від нього (в тому числі із застосування сервісів переказу коштів).
В цьому випадку, дії продавця товару не матимуть ознак розрахункової операції, оскільки, в момент придбання товару оплату проведено у відділені служби кур`єрської доставки або поштовому відділені чи в іншому місці доставки.
Таким чином, при реалізації товарів через мережу Інтернет позивач не отримує безпосередньо коштів від споживача, а отримує такі кошти від фінансової компанії, розрахунки з якою для останнього є безготівковими.
При цьому реалізація товару через мережу Інтернет не передбачає в собі чітко визначеного місця реалізації товару, а за місцем проведення розрахунку за товар позивач не отримує коштів. Такі грошові кошти надходять позивачеві в безготівковій формі від фінансової установи. 
Відтак, оскільки позивач при реалізації товарів (послуг) через Інтернет не отримує безпосередньо коштів від споживача, а отримує такі кошти від фінансової компанії, розрахунки з якою є безготівковими, суд дійшов висновку, що на ці операції не розповсюджується обов`язок щодо застосування РРО/ПРРО, що має наслідком відсутність підстав для застосування до позивача штрафних санкцій в розмірі 260 672, 50 грн (4 120, 00 грн*100%+171 035, 00 грн*150%) спірним податковим повідомленням-рішенням №259890705 від 21.08.2025.
Наведене узгоджується з позицією Верховного Суду, сформованою у постанові від 03.06.2026 у справі №520/27700/25.
За таких обставин, податкове повідомлення-рішення №259890705 від 21.08.2025 є протиправним та підлягає скасуванню.
Щодо податкового повідомлення-рішення №02599100705 від 21.08.2025 про застосування до позивача штрафних санкцій в розмірі 1 020, 00 грн (за порушення п. 85.2, 85.4 ст. 85 Податкового кодексу України), то суд зазначає таке.
17.07.2025 відповідачем надано позивачеві письмову вимогу №1 про надання відомостей надходження грошових переказів від ТОВ «Нова Пей» за період з 06.11.2023 по 17.07.2025 (банківські виписки та акти звірки взаєморозрахунків); договору, укладеного з ТОВ «Нова Пей».
Листом від 22.07.2025 позивач повідомив відповідача, що запитувані документи є предметом не фактичної, а документальної перевірки та їх витребування, в даному випадку, здійснюється за обставин, не передбачених ПК України.
Як вже зазначалось судом, відповідно до абз. 1 пп. 75.1.3 п. 75.1 ст. 75 ПК України, предметом фактичної перевірки є дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).
За змістом п. 85.1, 85.2, 85.4 ст. 85 ПК України забороняється витребування документів від платника податків будь-якими посадовими (службовими) особами контролюючих органів у випадках, не передбачених цим Кодексом.
Платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.
При проведенні перевірок посадові (службові) особи контролюючого органу мають право отримувати у платників податків належним чином завірені копії первинних фінансово-господарських, бухгалтерських та інших документів, що свідчать про приховування (заниження) об`єктів оподаткування, несплату податків, зборів, платежів, порушення вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Такі копії повинні бути засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності).
Відповідний запит на отримання копій документів повинен бути поданий посадовою (службовою) особою контролюючого органу не пізніше ніж за п`ять робочих днів до дати закінчення перевірки.
Згідно з п. 85.8 ст. 85 ПК України посадова (службова) особа контролюючого органу, яка проводить перевірку, у випадках, передбачених цим Кодексом, має право отримувати від платника податків або його законних представників копії документів, що належать до предмета перевірки.
Судом встановлено, що фактична перевірка ТОВ «Сорітейл» призначена на підставі пп. 80.2.2 п. 80.2 ст. 80 ПК України у зв`язку з наявністю інформації про можливі порушення позивачем законодавства в частині здійснення розрахункових операцій через мережу Інтернет із залученням ТОВ «Нова Пей». 
Отже, предметом даного податкового контролю було дослідження порядку проведення розрахунків та дотримання вимог Закону України № 265/95-ВР. 
З метою з`ясування обставин можливих порушень, 17.07.2025 посадовими особами ГУ ДПС у Вінницькій області позивачу було пред`явлено письмову вимогу №1 про надання документів, що повністю відповідає приписам п. 85.4 ст. 85 ПК України щодо строку вручення такого запиту. 
Податковий орган просив надати відомості про отримані грошові перекази від ТОВ «Нова Пей» та безпосередньо договір, укладений з ТОВ «Нова Пей». 
Суд відхиляє доводи позивача про те, що витребувані документи не пов`язані з предметом фактичної перевірки, з таких підстав. 
Для встановлення факту наявності чи відсутності в діях суб`єкта господарювання складу порушення Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфере торгівлі, громадського харчування та послуг», контролюючий орган зобов`язаний дослідити правову природу та спосіб безпосереднього надходження коштів за реалізований товар. 
Договір з фінансовою компанією (ТОВ «Нова Пей») та виписки фінансової установи щодо отриманих переказів є первинними джерелами, які дозволяють встановити, чи є ці транзакції розрахунковими операціями в розумінні закону. 
Відтак, вказані документи безпосередньо пов`язані з предметом даної перевірки. 
Листом від 22.07.2025 позивач не послався на об`єктивну неможливість надання документів чи їх відсутність, а фактично відмовився виконувати законну вимогу контролюючого органу, мотивуючи це власним суб`єктивним баченням меж проведення перевірки. 
Варто зауважити, що встановлення судом під час розгляду справи по суті безготівкового характеру розрахунків позивача та скасування ППР в частині штрафу за незастосування ПРРО, не спростовує факт вчинення позивачем іншого, формального правопорушення безпосередньо в ході самої перевірки, яке полягало в ігноруванні письмового запиту податкового органу. 
Оскільки факт ненадання позивачем витребуваних документів, пов`язаних з предметом перевірки, підтверджується матеріалами справи та не заперечується сторонами, відповідач мав законні підстави для застосування штрафних санкцій, передбачених п. 121.1 ст. 121 ПК України. 
За таких обставин, податкове повідомлення-рішення від 21.08.2025 №0259910705 на суму 1 020,00 грн прийняте відповідачем на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені чинним законодавством, у зв`язку з чим підстави для його скасування відсутні.
Відповідно до положень ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з нормами ч. 1, 2 ст. 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку, про наявність підстав для часткового задоволення позову.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд зазначає, що згідно ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
При зверненні до суду з даною позовною заявою позивачем сплачено судовий збір в сумі 3 140 грн 32 коп.
Таким чином поверненню позивачеві за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягає сума у розмірі 3 128 грн 07 коп.
Керуючись ст. 2, 6, 9, 73-78, 90, 245, 246, 255, 293, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Сорітейл" до Головного управління ДПС у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Вінницькій області №259890705 від 21.08.2025.
У задоволенні решти позовних вимог – відмовити.
Стягнути з Головного управління ДПС у Вінницькій області за рахунок бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Сорітейл" судовий збір у сумі 3 128 грн 07 коп.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.
Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 

Інформація про учасників справи:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Сорітейл" (вул. Привокзальна, 16, селище Калинівка Друга, Хмільницький р-н, Вінницька обл., 22436, код ЄДРПОУ 45139731)

Відповідач: Головне управління ДПС у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21036, код ЄДРПОУ ВП 44069150)

Повний текст рішення складено та підписано суддею 08.07.2026 року.

Суддя Маслоід Олена Степанівна