Дата документу 10.09.2026 Справа № 331/200/26

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 
Єдиний унікальний № 331/200/26 
Провадження №22-ц/807/1454/26 
Головуючий в 1-й інстанції – Світлицька В.М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2026 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого, судді-доповідача | Кухаря С. В.,
суддів: | Кочеткової І.В., Подліянової Г.С.

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» на заочне рішення Олександрівського районного суду м. Запоріжжя від 25 лютого 2026 року, ухвалене у м. Запоріжжі у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2026 року представник ТОВ «Коллект Центр» звернулася до Олександрівського районного суду м. Запоріжжя з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. В обґрунтування позову зазначено, що 13.11.2019 р. між АТ «Укрсиббанк» та ОСОБА_1 укладено договір № 95833644000, відповідно до умов якого кредитодавець надав позичальнику кредит у розмірі 8164,00 грн. на строк до 13.12.2019 р. включно. Кредитодавець належним чином виконав свої зобов`язання за договором, надавши позичальнику кредитні кошти на загальну суму 8164,00 грн. 23.12.2021 р. було укладено договір № 229, відповідно до якого АТ «Укрсиббанк» відступило ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 95833644000. Так, 23.12.2021 р. було укладено договір № 23/12-2021/229, відповідно до якого ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 95833644000. Далі, 10.01.2023 р. було укладено договір № 10-01/2023, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітіл» відступило ТОВ «Коллект Центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 95833644000. Таким чином, ТОВ «Коллект Центр» наділено правом вимог до відповідача за договором № 95833644000. Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за договором № 95833644000 від 13.11.2019 р. становить 45284,42 грн., з яких: 34521,57 грн. заборгованість за тілом кредиту; 10762,85 грн. заборгованість за нарахованими процентами. Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив суд стягнути з відповідача вказану суму заборгованості та понесені судові витрати.

Заочним рішення Олександрівського районного суду м. Запоріжжя від 25 лютого 2026 року, в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, Товариство з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просило рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення вимог позову у повному обсязі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що сукупність доказів наданих позивачем однозначно свідчить про те, що предметом відступлення права вимоги на кожному етапі було зобов`язання ОСОБА_1 за кредитним договором №95833644000 від 13.11.2019 року. Номер договору №95833644000 та номер карткового рахунку № НОМЕР_1 є ідентифікаторами одного і того ж зобов`язання між АТ «Укрсиббанк» та відповідачем. На підтвердження надання відповідачу кредитних коштів судом першої інстанції безпідставно не витребувано за клопотанням позивача від АТ «Укрсиббанк» документальне підтвердження, щодо надання (видачі) кредитних коштів за Договором № 95833644000 від 13.11.2019, що укладений між Акціонерним товариством «Укрсиббанк» та ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ), у тому числі: виписки, меморіальні ордери, розрахункові документи та/або інші підтверджуючі документи щодо здійснення операцій з надання кредиту (незалежно від форми – готівкою, безготівково, у вигляді оплати за товар чи послуг), розрахунок заборгованості.

В силу вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з 1 січня 2026 року це 90840,00 грн. (відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2026 рік» з 1 січня 2026 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 3028,00 грн. (3028,00 грн. Х 30 = 90840,00 грн.), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. 

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 13.11.2019 року між АТ «Укрсиббанк» та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку № 95833644000.

Відповідно до п. 1.1. договору, підписуючи цей договір, позичальник погоджується з викладеними у Правилах (договірних умовах) споживчого кредитування позичальників АТ «УкрСиббанк» з можливістю відкриття розрахунково-касового обслуговування карткових рахунків, які розміщені для ознайомлення на сайті www.my.ukrsibbank.com та на інформаційних стендах у приміщеннях установ банку і оприлюднені у газеті «Урядовий кур`єр» № 105 від 09.06.2017 року (із усіма змінами і доповненнями).

Відповідно до пункту 2.1. договору, банк надає позичальнику кредит, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплачувати плату за користування кредитом відповідно до умов цього договору та Правил.

Пунктом 3.1. договору передбачено, що сума кредиту за договором становить 8164,00 грн.

Згідно з пунктом 3.3. договору кредит надається позичальнику для особистих потреб в сумі 8164,00 грн. - на придбання товару: пральна машина Samsung WF60F1ROGOWDUA 005K5LWMA00171H, шляхом оплати банком з позичкового рахунку позичальника.

Відповідно до пункту 3.9. договору процентна ставка за договором встановлюється у розмірі 0,00001 % річних.

За користування кредитними коштами понад встановлений договором термін встановлюється процентна ставка у розмірі 7,00001 % річних (пункт 3.10. договору).

Звертаючись до суду та обґрунтовуючи своє право на стягнення заборгованості за договором № 95833644000 від 13.11.2019 р., позивач зазначає, що набув відповідне право вимоги на підставі договору № 10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, укладеного між ним та ТОВ «Вердикт Капітал», яке, у свою чергу, набуло право вимоги від ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» відповідно до договору факторингу № 23/12-2021/229 від 23.12.2021 р. Останнє набуло право вимоги від АТ «Укрсиббанк» на підставі договору факторингу № 229 від 23.12.2021 р.

23.12.2021 р. між АТ «Укрсиббанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Інкасо Фінанс» укладено договір факторингу № 229, відповідно до умов якого АТ «Укрсиббанк» відступив ТОВ «Інкасо Фінанс» право грошової вимоги до боржників, зокрема до ОСОБА_1 за договором № 95833644000 від 02.02.2021 року.

23.12.2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «Інкасо Фінанс» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу № 23/12-2021/229, відповідно до умов якого ТОВ «Інкасо Фінанс» відступив ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги до боржників, зазначених в Реєстрі боржників, зокрема до ОСОБА_1 за договором № 95833644000 від 02.02.2021 року.

10.01.2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» було укладено договір № 10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, відповідно до умов якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступив права вимоги до боржників, зазначених в додатках № 1 та № 3 до цього договору, з урахуванням змін, зокрема до ОСОБА_1 за договором № 26209966433050.

При цьому, договір про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку № 95833644000 між АТ «Укрсиббанк» та ОСОБА_1 було укладено 13.11.2019 року, а не 02.02.2021 року, як зазначено в додатках до договорів факторингу, за якими передано право вимоги, та договір за № 26209966433050 не відповідає номеру договору, який був укладений між первісним кредитором та відповідачем.

Відмовляючи у задоволенні вимог позову суд першої інстанції виходив з того, що ТОВ «Коллект Центр» не довело порушення його прав з боку відповідача та наявність у нього права звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості за договором № 95833644000 від 13.11.2019 р., оскільки не доведено переходу прав вимоги.

З вказаними висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду погоджується, виходячи з наступного.

Статтею 512 ЦК України визначено підстави заміни кредитора у зобов`язанні, зокрема пунктом 1 частини першої цієї статті передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

За приписами частини першої статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (частина перша статті 519 ЦК України).

За змістом ч. 1 ст. 1077 ЦПК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до приписів ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Отже, для підтвердження набуття права вимоги позивач має надати докази, які дають можливість ідентифікувати конкретне зобов`язання, право вимоги за яким перейшло до нового кредитора.

 Верховний Суд у постанові від 02 листопада 2021 року у справі № 905/306/17 зробив правовий висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором.

Також Верховний Суд неодноразово зазначав, що належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі № 753/20537/18, від 21 липня 2021 року у справі № 334/6972/17, постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20 грудня 2021 року у справі № 911/3185/20).

Так, із матеріалів справи убачається, що 23.12.2021 р. між АТ «Укрсиббанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Інкасо Фінанс» укладено договір факторингу № 229, відповідно до умов якого АТ «Укрсиббанк» відступив ТОВ «Інкасо Фінанс» право грошової вимоги до боржників, зокрема до ОСОБА_1 за договором № 95833644000 від 02.02.2021 року.

23.12.2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «Інкасо Фінанс» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу № 23/12-2021/229, відповідно до умов якого ТОВ «Інкасо Фінанс» відступив ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги до боржників, зазначених в Реєстрі боржників, зокрема до ОСОБА_1 за договором № 95833644000 від 02.02.2021 року.

10.01.2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» було укладено договір № 10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, відповідно до умов якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступив права вимоги до боржників, зазначених в додатках № 1 та № 3 до цього договору, з урахуванням змін, зокрема до ОСОБА_1 за договором № 26209966433050.

Як вірно виснував суд першої інстанції, договір про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку № 95833644000 між АТ «Укрсиббанк» та ОСОБА_1 було укладено 13.11.2019 року, а не 02.02.2021 року, як зазначено в додатках до договорів факторингу, за якими передано право вимоги, та договір за № 26209966433050 не відповідає номеру договору, який був укладений між первісним кредитором та відповідачем.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 18 серпня 2026 року, за клопотанням сторони позивача у справі витребувано від АТ «Укрсиббанк» документальне підтвердження, щодо надання (видачі) кредитних коштів за Договором № 95833644000 від 13.11.2019, що укладений між Акціонерним товариством «Укрсиббанк» та ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ), у тому числі: виписки, меморіальні ордери, розрахункові документи та/або інші підтверджуючі документи щодо здійснення операцій з надання кредиту (незалежно від форми – готівкою, безготівково, у вигляді оплати за товар чи послуг), розрахунок заборгованості.

На виконання вимог ухвали надано інформацію, що в межах основного договору № 95833644000 про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку від 13.11.2019 відповідно до розділу 4 цього договору ОСОБА_1 02.02.2021 було відкрито рахунок № НОМЕР_3 та випущено кредитну картку до карткового рахунку. Крім того, надано виписку по рахунку та виписку по кредитному договору, розрахунок заборгованості по договору № 95833644000.

Вказана інформація додатково підтверджує факт укладання між Акціонерним товариством «Укрсиббанк» та ОСОБА_1 кредитного договору № 95833644000 від 13.11.2019. При цьому номер рахунку за кредитним договором та час активації кредитної картки є лише додатковими умовами такого договору і не можуть собою підмінювати його реквізити, такі як номер та дана укладання. 

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що ТОВ «Коллект Центр» не довело наявність у нього права вимоги до ОСОБА_1 саме за кредитним договором № 95833644000 від 13.11.2019, який долучений до матеріалів справи.

Доводи апелянта про те, що суд першої інстанції безпідставно ототожнив розбіжність у датах та номерах із існуванням іншого кредитного договору, колегія суддів відхиляє. Суд першої інстанції не встановлював факту існування іншого кредитного договору, а виходив із недоведеності позивачем набуття права вимоги саме за кредитним договором № 95833644000 від 13.11.2019, який наданий до матеріалів справи. Між тим, саме на позивача покладався обов`язок надати належні та допустимі докази, які б дозволяли встановити, що право вимоги, набуте ним за договором факторингу, стосується саме кредитного зобов`язання, оформленого договором від 13.11.2019. 

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що розглядаючи зазначений спір, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку згідно із положеннями ЦПК України, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Інші доводи апеляційної скарги, зокрема щодо фактичного користування відповідачкою кредитними коштами, здійснення нею платежів, доказового значення виписки з рахунку та розрахунку заборгованості, а також неналежної, на думку апелянта, оцінки судом першої інстанції наданих доказів, не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи та можуть бути підставою для скасування судового рішення.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку згідно зі статтями 76-80, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив в оскаржуваній частині законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Висновки суду апеляційної інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги за результатами апеляційного перегляду рішення, свідчать про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення суду слід залишити без змін.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» залишити без задоволення.

Заочне рішення Олександрівського районного суду м. Запоріжжя від 25 лютого 2026 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 10 вересня 2026 року.

Головуючий С. В. Кухар

Судді: І.В. Кочеткова 

Г.С. Подліянова