21.07.2026 Провадження по справі № 2/940/534/26 
Справа № 940/651/26

РІШЕННЯ
Іменем України

21 липня 2026 року Тетіївський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Самсоненка Р.В.
за участю секретаря судових засідань Авілової Т.А.
позивачки ОСОБА_1 
представника позивачки адвоката Неживка І.В.
представника третьої особи Меленчука О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тетієві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: виконавчий комітет Тетіївської міської ради, про позбавлення батьківських прав,

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просить позбавити батьківських прав ОСОБА_2 щодо сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Позов мотивований тим, що позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 є батьками малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо свого сина, не забезпечує його матеріально, не проявляє заінтересованості в подальшій долі дитини, не цікавиться його станом здоров`я, не турбується про фізичний та духовний розвиток дитини. Аліменти відповідач не сплачує, а тому утворилася заборгованість по аліментах станом на 14.04.2026 в розмірі 262180,82 грн.
Згідно із характеристиками з навчального закладу батько не бере участі у вихованні та шкільному житті дитини. 
У зв`язку із вищевикладеним та враховуючи, що відповідач ОСОБА_2 не бажає змінювати поведінку щодо свого сина, позивачка змушена звернутися до суду з даним позовом.
Ухвалою суду від 20.04.2026 відкрито провадження та вирішено розгляд справи проводити у порядку загального позовного провадження.
Ухвалою Тетіївського районного суду Київської області 04.06.2026 закрито підготовче провадження по справі та призначено судовий розгляд.
У судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її представник адвокат Неживок І.В. позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити. Позивачка вказала, що відповідач протягом останніх п`яти років не цікавиться життям сина, не проявляє інтерес до нього, жодним чином не комунікує з дитиною, дитина його як батька не знає, відповідач фінансово не допомагає, має заборгованість по сплаті аліментів. Зазначила, що ОСОБА_2 під час того, як вони проживали разом, зловживав алкогольними напоями, неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства щодо неї. Також відповідач в 2018 році притягувався до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 125 КК України, але провадження в справі закрито через відмову від обвинувачення. Їхня родина перебувала під супроводом соціальних служб. Крім того, зазначила, що в 2017 році вона зверталась в передачу «Стосується кожного» для того щоб вони допомогли вилікувати відповідача від алкогольного залежності. Після завершення передачі ОСОБА_2 забрали на лікування до медичного закладу, але через три дні він з нього втік, повернувся до їхнього помешкання та побив її і дитину. Тому, враховуючи ці обставини, просить позбавити відповідача ОСОБА_2 батьківських прав щодо сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Відповідач ОСОБА_2 у судові засідання не прибув, про дату та час слухання справи повідомлений своєчасно і належним чином в порядку ст. 128 ЦПК України, причини неявки суду не повідомив, відзиву на позов не надав. Будь-яких клопотань від відповідача до суду не надходило.
Представник третьої особи виконавчого комітету Тетіївської міської ради Меленчук О.П. у судовому засіданні не заперечував проти задоволення позовних вимог. Повідомив суду, що питання виконання батьківських обов`язків громадянином ОСОБА_2 стосовно малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , розглядалося на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Тетіївської міської ради. З`ясовано, що ОСОБА_2 , будучи батьком малолітнього ОСОБА_3 , свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками та неналежним чином виконує їх. Встановити місце знаходження відповідача ОСОБА_2 , запросити на комісію, провести з ним бесіду, з`ясувати його думку щодо позбавлення його батьківських прав відносно сина, обстежити умови його проживання, службі у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Тетіївської міської ради не виявилось можливим. Крім того, зазначив, що під час засідання комісії встановлено, що малолітній ОСОБА_3 проживає разом з матір`ю, меншим братом та співмешканцем ОСОБА_1 ОСОБА_4 , якого він називає татом. Тому, з врахуванням вищевикладеного, вважає за доцільне позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно його малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_5 пояснила, що вона проживає у с. Дібрівка та є хрещеною мамою меншого сина позивачки ОСОБА_1 . Відповідача ОСОБА_2 вона особисто не знає та жодного разу не бачила. З позивачкою знайома з 2018 року, коли ОСОБА_1 переїхала до с. Дібрівка, тікаючи від ОСОБА_2 , який зловживав спиртними напоями та постійно її ображав. Як їй відомо, то за весь час перебування ОСОБА_1 з дитиною в с. Дібрівка, відповідач ОСОБА_2 жодного разу не приїжджав до дитини та не надавав їй фінансового забезпечення. 
Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_6 пояснила, що вона проживає у с. Дібрівка та є матір`ю співмешканця позивачки ОСОБА_1 . З відповідачем ОСОБА_2 вона знайома, протягом шести років вона його не бачила. Як їй відомо, то ОСОБА_2 зловживає алкогольними напоями, до малолітнього сина ОСОБА_3 він не приїжджав, фінансової допомоги на утримання дитини не надає та не спілкується з ним. Її син ОСОБА_4 відноситься до малолітнього сина співмешканки ОСОБА_1 . ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як до рідної дитини. 
Опитаний у судовому засіданні малолітній ОСОБА_3 пояснив, що він проживає в с. Дібрівка разом з мамою, татом ОСОБА_4 та меншим братиком. Навчається в Дібрівському ліцеї. Про те, що в нього є рідний тато він знає, але він з ним не спілкується та не пам`ятає його. Один раз на день народження тато ОСОБА_7 йому зателефонував, обіцяв приїхати провідати та прислати подарунок, але не приїхав, подарунків не дарував та більше не телефонував. За татом ОСОБА_7 він не сумує. Бажання зустрітись чи зателефонувати йому він не має. 
Суд, враховуючи пояснення учасників, їх представників, показання свідків, пояснення дитини, дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступного.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно із ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
У судовому засіданні встановлено, що батьками малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 02.02.2016 (а. с. 4).
Відповідно до рішення Тетіївського районного суду Київської області від 02.10.2018 з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягуються аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з усіх видів його доходу в розмірі 1/4 частини, але не більше десяти прожиткових мінімумів та не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 15.08.2018 року до повноліття дитини (а. с. 5).
Згідно із розрахунком заборгованості зі сплати аліментів, виданого Тетіївським відділом державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України № 22517 від 14.04.2026, заборгованість ОСОБА_2 із сплати аліментів станом на 14.04.2026 становить 262180,82 грн. (а. с. 6-7).
Згідно із довідкою № 64/26 та характеристикою, виданими Дібрівським ліцеєм Тетіївської міської ради Київської області від 15.04.2026, встановлено, що ОСОБА_8 є учнем 4 класу Дібрівського ліцею. За час навчання зарекомендував себе як відповідальний, старанний та дисциплінований учень. Навчальну програму засвоює на достатньому рівні. До навчання ставиться сумлінно, виконує завдання вчасно, працює як самостійно, так і під керівництвом учителя. Проявляє інтерес до навчальних предметів. Має достатній рівень розвитку пізнавальних процесів: мислення пам`яті, уваги. Вміє аналізувати та узагальнювати навчальний матеріал. Працездатність відповідає віковим особливостям. Дотримується правил поведінки в школі, на зауваження реагує адекватно. У спілкуванні з однокласниками доброзичливий, врівноважений, має товариські стосунки в колективі. Бере участь у класних та шкільних заходах, проявляє ініціативу. Емоційний стан стабільний. Самооцінка адекватна. Фізичний розвиток відповідає віковим нормам. Вихованням дитини переважно займається мати, яка підтримує постійний контакт із закладом освіти, регулярно відвідує батьківські збори та цікавиться успіхами сина. Батько участі у вихованні та шкільному житті дитини не бере. ОСОБА_2 не цікавиться навчанням дитини, не спілкується з вчителями, не приводить і не забирає дитину додому (а. с. 9-10).
Відповідно до висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Тетіївської міської ради щодо розв`язання спору про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав стосовно його малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , № 190 від 01.06.2026, встановлено, що ОСОБА_2 своєю поведінкою свідомо нехтує обов`язками щодо виховання свого малолітнього сина, не намагається забезпечити достатній життєвий рівень дитині, не турбується про стан його здоров`я. За результатами засідання комісії з питань захисту прав та інтересів дитини, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьківських прав щодо його малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 38-43).
Відповідно до долучених до матеріалів справи копій постанов Тетіївського районного суду Київської області встановлено, що за період з 2016 по 2020 роки ОСОБА_2 неодноразово притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства стосовно громадянки ОСОБА_1 .
Згідно із ухвалою Тетіївського районного суду Київської області від 07.05.2018 ОСОБА_2 обвинувачувався у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, провадження в справі закрито через відмову потерпілої ОСОБА_1 від обвинувачення ( а. с. 84-107).
Відповідно до ч. 1 ст. 19 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991 (далі - Конвенція), держава вживає усіх необхідних заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування або недбалого ставлення до неї з боку батьків.
За положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 27 цієї Конвенції кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
В силу ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.
Згідно із ч. 1 ст. 27 Конвенції про права дитини та ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Згідно із ч. 2 та ч. 4 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Згідно із ст.ст. 150, 180 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину у дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; зобов`язані забезпечити здобуття дитиною загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.
Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до ст. 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.
Чинне законодавство зазначає, що позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини.
Способи та методи ухилення від обов`язку з виховання та утримання дитини зазначено в постанові Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 в п.16: «Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності, треба розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками».
У постанові від 04.03.2021 в справі №756/6112/18, провадження Ne61-12087св20 Верховний Суд вказав, що тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
За змістом роз`яснень, п.п. 15, 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20.03.2007 № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Згідно із вимогами ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні.
В рішенні Європейського суду з прав людини від 18.12.2008 у справі «Савіни проти України» зазначено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст.8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання.
Як зауважив Європейський Суд з прав людини у ряді рішень з цього приводу, визначаючи, чи був такий захід, як позбавлення батьківських прав, «необхідним у демократичному суспільстві», слід проаналізувати, чи може він найкраще задовольняти інтереси дитини. Водночас ЄСПЛ нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага.
Оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельно оцінювати низку факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте, необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (п.79 рішення ЄСПЛ від 10.01.2008 у справі «Кірнс проти Франції» (Kearns v. France) (заява № 35991/04).
11.07.2017 Європейським Судом з прав людини винесено рішення у справі «М.С. проти України», у якому суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати, зокрема, два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним.
Згідно із ст. 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 №789-12, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
З огляду на вищевикладене, суд вважає, що при розгляді справи знайшли підтвердження обставини, що відповідач ОСОБА_2 за власною ініціативою самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків стосовно свого малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без поважних причин залишивши дитину без батьківської уваги та турботи, при цьому має місце відсутність перешкод у спілкуванні з дитиною та позивачкою доведено, що поведінка відповідача відносно його сина є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками, що свідчить про наявність підстав для позбавлення відповідача ОСОБА_2 батьківських прав щодо малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька/матері, так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.
Ухвалюючи дане рішення, суд керується тим, що позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у її долі.
Водночас, суд вважає за доцільне, роз`яснити відповідачу положення ст. 169 СК України, що мати, батько, які були позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо дитина була усиновлена і усиновлення не скасоване або не визнане недійсним судом. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо на час розгляду справи судом дитина досягла повноліття.
Відповідно до ч. 6 ст. 164 СК України, рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили суд надсилає органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 76, 258, 263-265, 354-356 ЦПК України, ст.ст. 19, 150, 151, 164 166 СК України, суд,

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: виконавчий комітет Тетіївської міської ради, про позбавлення батьківських прав - задовольнити.
Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , батьківських прав стосовно сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Роз`яснити сторонам у справі, що відповідно до ст. 169 СК України, мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав у разі зміни поведінки особи, позбавленої батьківських прав, та обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав.
Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Дата складення повного рішення: 27 липня 2026 року. 

Суддя        Р.В. Самсоненко