Справа № 204/610/23
Провадження № 1-кп/204/186/26 

В И Р О К
 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 серпня 2026 року м. Дніпро
Чечелівський районний суд міста Дніпра у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1 ,
секретаря судового засідання -  ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження № 62022050010001212, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань 24 листопада 2022 року, за обвинуваченням:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Лисичанська Луганської області, громадянина України, маючого професійно-технічну освіту, одруженого, військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період, радіотелефоніста-лінійного наглядача відділення управління взводу управління командира батареї самохідної артилерійської батареї військової частини НОМЕР_1 , в званні «солдат», раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 405, ч. 3 ст. 406, ч. 1 ст. 121 КК України,
за участю: прокурора ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_3 ,
В С Т А Н О В И В:

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
На підставі Указу Президента України «Про введення воєнного стану в України» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Прс введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IХ, в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб введено воєнний стан.
Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 14 березня 2022 року № 133/2022, затвердженого Законом України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 14 березня 2022 року № 2119-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.
Указом Президента України «Про продовження строку ді воєнного стану в Україні» від 18 квітня 2022 року № 259/2022, затвердженого Законом України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 21 квітня 2022 року № 2212-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб.
Указом Президента України «Про продовження строку ді воєнного стану в Україні» від 17 травня 2022 року № 341/2022, затвердженого Законом України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 22 травня 2022 року № 2263-ІХ, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.
Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 12 серпня 2022 року № 573/2022, затвердженого Законом України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 17 серпня 2022 року № 2500-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб.
Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 12 серпня 2022 року № 573/2022, затвердженого Законом України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 17 серпня 2022 року № 2500-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб.
Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 07 листопада 2022 року № 757/2022, затвердженого Законом України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 17 серпня 2022 року № 2500-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб. 
Відповідно до ст. ст. 19, 20 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», ч. 2 п. 18, ч. 3 п. 42, ч. 4 п. 81 «Положення про проходження громадянами України військової служби в Збройних силах України», затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 громадянин ОСОБА_3 , 21 грудня 1970 року був призваний на військову службу під час мобілізації у Збройні Сили України ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 № 408 від 19 серпня 2022 року солдат ОСОБА_3 , призваний за призовом під час мобілізації, прибувши з НОМЕР_3 окремої артилерійської бригади Корпусу резерву Сухопутних військ Збройних сил України, з 18 серпня 2022 року зараховано до списків особового складу частини на всі види забезпечення та призначено на посаду розвідника-далекомірника відділення управління командира батареї взводу управління командира батареї самохідної артилерійської батареї військової частини НОМЕР_1 .
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 459 від 10 жовтня 2022 року солдата ОСОБА_3 призначено на посаду радіотелефоніста-лінійного наглядача відділення управління взводу управління командира батареї самохідної артилерійської батареї.
Разом із ОСОБА_3 у військовій частині НОМЕР_1 проходить військову службу сержанти ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та сержант ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 №459 від 10 жовтня 2022 року сержант ОСОБА_6 призначений на посаду командира відділення управління командира батареї взводу управління командира батареї самохідної артилерійської батареї військової частини НОМЕР_2 .
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 № 459 від 10 жовтня 2022 року сержант ОСОБА_7 призначений на посаду старшого техніка самохідної артилерійської батареї військової частини НОМЕР_1 .
На підставі зазначених розпорядчих документів підрозділи Збройних Сил України та інших військових формувань постійно виконують завдання на території Донецької і Луганської областей.
Згідно до ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. 2 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (далі за текстом – Статут) захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, які проходять військову службу відповідно до законодавства.
Водночас, ст. 17 Конституції України визначено, що захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення економічної інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.
3 19 серпня 2022 року для забезпечення виконання завдань за призначенням, самохідна артилерійська батарея військової частини НОМЕР_1 передислокована на територію АДРЕСА_1 та самохідна артилерійська батарея військової частини НОМЕР_1 розташувалася у АДРЕСА_2 .
У складі зазначеного підрозділу проходили службу: сержант ОСОБА_7 , сержант ОСОБА_6 та солдат ОСОБА_8 .
Відповідно до ст. 28 Статуту, єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих і покладенні на нього персональної відповідальності перед державою за всі сторони життя та діяльності військової частини, підрозділу і кожного військовослужбовця, наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення, віддавати накази, а також в забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України.
Статтями 29, 31 Статуту також передбачено, що за своїм службовим становищем і військовим званням військовослужбовці можуть бути начальниками або підлеглими - стосовно інших військовослужбовців.
Начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців.
Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником.
Статтею 32 Статуту також передбачено, що старший лейтенант за своїми військовим званням є начальниками для військовослужбовців молодшого сержантського і старшинського складу однієї з ними військової частини та військовослужбовців рядового складу.
Таким чином, сержант ОСОБА_6 та сержант ОСОБА_7 по відношенню до військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_8 були прямими начальниками за військовим званням, а останній - підлеглим сержантів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .
Більше того, сержант ОСОБА_6 , будучи начальником, у відповідності до вимог ст. ст. 12, 16, 58, 59, 125, 126 Статуту і функціональних обов`язків, є єдиноначальником і особисто відповідає перед державою, серед іншого, за готовність довіреного йому підрозділу, за бойову підготовку, виховання, військову дисципліну, морально-психологічний стан особового складу, за внутрішній порядок, стан і збереження озброєння, боєприпасів, за додержання принципів соціальної справедливості, а також зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, доповідати своєму безпосередньому начальникові про все, що сталося з ним і стосується виконання ним службових обов`язків, встановлювати у підрозділі такий внутрішній порядок, який гарантував би неухильне виконання законів України і положень статутів Збройних Сил України, проводити роботу щодо зміцнення військової дисципліни, запобігання надзвичайним подіям, кримінальним та іншим правопорушенням серед особового складу, своєчасно виявляти й усувати їх причини, аналізувати стан військової дисципліни і об`єктивно доповідати про це старшому командирові (начальнику), здійснювати заходи щодо безпеки особового складу підрозділу та інших осіб під час роботи з озброєнням, несення вартової і внутрішньої служби, виконання інших обов`язків, своєчасно доповідати про захворювання, скарги й прохання підлеглих, заохочення і провини.
Крім того, відповідно до ст. 5 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України за стан дисципліни у військовому з`єднанні, частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир. Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення. Стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків. Відповідно до вимог ст.ст. 20, 21, 22, 22-1 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, застосування заходів фізичного впливу, спеціальних засобів та зброї допускається, якщо інші заходи виявилися неефективними або якщо через обставини застосування інших заходів є неможливим.
Разом з тим, являючись військовослужбовцем Збройних Сил України, солдат ОСОБА_3 відповідно до вимог ст. ст. 9, 11, 13, 14, 16, 127, 128 Статуту, ст. ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний, серед іншого, свято і непорушно додержуватися Конституції та законів України, дорожити честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України, бути дисциплінованим, зразком високої культури, скромності й витримки, виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни, додержуватись визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг завдань, доручених йому за посадою, утримуватися від шкідливих для здоров`я звичок не допускати негідних вчинків та стримувати від них інших військовослужбовців, не вживати під час проходження військової служби наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.
Проте, солдат ОСОБА_3 , являючись військовослужбовцем, всупереч зазначених вимог законодавства, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, вчинив нанесення тілесних ушкоджень начальникові у зв`язку з виконанням ним обов`язків з військової служби, із застосування зброї, вчинене в умовах воєнного стану.
Приблизно о 20 годині 00 хвилин 23 листопада 2022 року солдат ОСОБА_3 , перебуваючи у приміщенні приватного будинку в місці тимчасової дислокації підрозділу самохідної артилерійської батареї військової частини НОМЕР_1 , по АДРЕСА_2 , в порушення вимог ст. ст. 3, 17, 28, 29, 65, 68 Конституції України, п. п. 1, 2 ст. 1, п. 4 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 11, 16, 28-33, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1-4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, будучи невдоволеним усним зауваженням старшого за військовим званням - командира відділення управління взводу управління командира батареї самохідної артилерійської батареї військової частини НОМЕР_1 сержанта ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , щодо порушення ним правил та уставу військової дисципліни та самовільного залишення місця розташування підрозділу, діючи з прямим умислом, з метою нанесення тілесних ушкоджень начальникові у зв`язку з виконанням ним обов`язків з військової служби, в умовах воєнного стану, задля демонстрації своєї переваги над начальником та підвищення власного авторитету серед особового складу підрозділу, з метою досягнення злочинного результату - покарати начальника - сержанта ОСОБА_6 за зроблене зауваження з приводу порушення ним військової дисципліни, перебуваючи у приміщенні вищевказаного приватного будинку, дістав з правої кишені штанів розкладний ніж, за допомогою натискання на кнопку на рукояті ножа розклав лезо та без будь-яких вагань, долаючи супротив сержанта ОСОБА_6 , який вхопив його за праву руку, відштовхнув його правою рукою, внаслідок чого, поранив йому кість лівої руки спричинивши йому тілесні ушкодження у виді колото-різаної рани яких тканин задньої поверхні лівого передпліччя в нижній третині його, підшкірного крововиливу навколо рани, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розгляд здоров`я.
Далі, солдат ОСОБА_3 , продовжуючи свої злочинні дії, приблизно о 20 годині 02 хвилин 23 листопада 2022 року, перебуваючи у приміщенні приватного будинку в місці тимчасової дислокації підрозділу самохідної артилерійської батареї військової частини НОМЕР_1 , по АДРЕСА_2 , в порушення вимог ст. ст. 3, 17, 28, 29, 65, 68 Конституції України, п. п. 1, 2 ст. 1, п. 4 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 11, 16, 28-33, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1-4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, з метою нанесення тілесних ушкоджень начальникові у зв`язку з виконанням ним обов`язків з військової служби, в умовах воєнного стану, будучи невдоволеним усним і зауваженням старшого за військовим званням - старшого техніка самохідної артилерійської батареї військової частини НОМЕР_1 сержанта ОСОБА_7 , який також зробив усне зауваження щодо порушення ним правил та уставу військової дисципліни, наніс останньому один удар ножом в район грудної клітини, внаслідок чого спричинив йому тілесні ушкодження у виді проникаючого колюче-ріжучого поранення грудної клітини з ушкодженням лівої легені, гемо-пневмоторакс, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень як небезпечне для життя.
Крім цього, разом із ОСОБА_3 у військовій частині НОМЕР_1 проходить військову службу солдат ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 459 від 10 жовтня 2022 року солдат ОСОБА_9 призначений на посаду старшого радіотелефоніста 1 самохідного артилерійського взводу самохідної артилерійської батареї військової частини НОМЕР_1 .
Згідно вимог ст.ст. 29-32 Статуту солдат ОСОБА_3 у відносинах підлеглості із солдатом ОСОБА_9 не перебував.
В порушення наведених вимог законодавства солдат ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом та проходячи її на посаді радіотелефоніста-лінійного наглядача відділення управління взводу управління командира батареї самохідної артилерійської батареї військової частини НОМЕР_1 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, тобто, діючи з прямим умислом, порушив статутні правила взаємовідносин між військовослужбовцями за відсутності відносин підлеглості, що спричинило солдату ОСОБА_9 тілесні ушкодження.
Так, приблизно о 20 годині 00 хвилин 23 листопада 2022 року солдат ОСОБА_9 знаходився у приміщенні приватного будинку в місці тимчасової дислокації підрозділу самохідної артилерійської батареї військової частини НОМЕР_2 , по АДРЕСА_2 .
В цей час, до приміщення кімнати вказаного будинку зайшов сержант ОСОБА_6 , який зробив зауваження солдату ОСОБА_10 з приводу самовільного залишення місця розташування підрозділу впродовж декількох годин без попередження безпосереднього начальника.
У відповідь на це, солдат ОСОБА_3 , обурившись, наніс тілесні ушкодження сержанту ОСОБА_6 та сержанту ОСОБА_11 .3.
Так, під час вчинення вищевказаних протиправних дій у тому ж приміщенні перебував солдат ОСОБА_9 , який був свідком вищевказаних протиправних дій з боку солдата ОСОБА_10 .
В подальшому, приблизно о 20 годині 05 хвилин 23 листопада 2022 року, солдат ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період та проходячи її на посаді радіотелефоніста-лінійного наглядача відділення управління взводу управління командира батареї самохідної артилерійської батареї військової частини НОМЕР_1 , перебуваючи у приміщенні приватного будинку в місці тимчасової дислокації підрозділу самохідної артилерійської батареї військової частини НОМЕР_1 , по АДРЕСА_2 , будучи невдоволеним щодо зробленого йому зауваження з боку сержанта ОСОБА_6 щодо порушення ним військової дисципліни, діючи з прямим умислом, в порушення ст. ст. 17, 28 Конституції України, ст. ст. 9, 11, 14, 16, 33, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1-6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, бажаючи продемонструвати свою фізичну перевагу над страшим радіотелефоністом 1 самохідного артилерійського взводу самохідної артилерійської батареї військової частини НОМЕР_1 солдатом ОСОБА_9 , який перебував у тому ж приміщенні та бачив факт зауваження з боку сержанта ОСОБА_6 та сержанта ОСОБА_7 і не перебував з ним у відносинах підлеглості, задля підвищення свого власного авторитету в колективі, грубо порушуючи порядок взаємовідносин між військовослужбовцями під час проходження військової служби, наніс солдату ОСОБА_9 один удар ножом в живіт, чим завдав останньому тілесні ушкодження у виді проникаючого колюче - ріжучого поранення черевної порожнини з ушкодженням печінки, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечне для життя.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3  провину у вчиненні кримінальних правопорушень не визнав. Суду надав показання про те, що 23 листопада 2022 року з самого ранку зі ОСОБА_12 він мав ремонтувати автомобіль. Десь години до другої ремонтували, потім приїхали з ОСОБА_13 , пообідали і пішли на перекур. Там на території є магазини, то всі ходять, зауваження було до того, що вони не прийшли своєчасно на день народження, тоді коли вони зайшли в хату. Коли виходив до моменту повернення минуло 5 хвилин, всі хлопці сиділи на ганку. Під час, коли все сталося, було троє, інші пішли в хату. Спочатку в хату не заходив, о 20-й годині, а повернувся з ремонту о 14-й може о 15-й годині, до 20-ї годині ходили обідати, потім зайшли в магазин, ніхто нічим не займався, керівництву доповідати, де він був, не потрібно, тільки ранкова перевірка є. Коли у вечорі, близько 20-ї години він повернувся до будинку, там сиділо шість чоловік. Крім ОСОБА_14 всі сиділи на дивані, і почали «наїжджати» на них: «де вас носило, де ви були». Він спав на диванчику, оскільки у нього спина слаба, і він там завжди був. Він вийшов з хати, а там літня кухня була, випив кави та повернувся до будинку, де на дивані сиділи ОСОБА_12 , ОСОБА_15 і ОСОБА_16 . Він закурив, ОСОБА_12 взяв його за руку і почав говорити: «навіщо ти мені телевізора зламав?», тоді з`явився ОСОБА_15 і взяв його за горло і почав душити. Тоді ОСОБА_16 вдарив його в око, ОСОБА_12 вдарив в ліве вухо. Після цього ОСОБА_12 накинувся на нього, а його вага 116 кг, оскільки сам говорив, після чого він встав з дивана і дістав ножа та відкрив його. Натомість ОСОБА_15 почав кричати: «хлопці в нього ніж». У нього спрацював самозахист, оскільки схватив ніж та вдарив ОСОБА_16 , розвернувся, вдарив ОСОБА_12 , і ОСОБА_15 вискочив до дверей. Потім він вийшов і побіг, пробіг він метрів з 20. Після цього він побіг до своїх командирів, розказав все, як було. Там були зв`язківці, які його скрутили та відвезли в Курахово. Повезли назад, була третя година ранку. Приїхали ВСП та він все розказав. Що потерпілі розказували, він не знає. Потім приїхала поліція, також почали розпитувати, говорили, що повезуть на експертизу зняти побої, він сказав що не проти. В Бенцала була рука перебинтована, на руці була подряпина. Потім їх відвезли в м. Покровськ, де він познайомився зі ОСОБА_17 , і потім його привезли сюди. Все почалося із того, що його звинуватили у зіпсуванні програми на телевізорі. Перший вдарив його ОСОБА_16 , в праве око, він зайшов, на дивані сиділо троє людей ОСОБА_16 , ОСОБА_12 і ОСОБА_15 , тоді ОСОБА_12 взяв його за горло та назвав його товстим, тоді з`явився ОСОБА_15 став душити його. Він хотів вирватись, тоді ОСОБА_16 вдарив його в правий бік, вдарив правою рукою під праве око. ОСОБА_12 вдарив у ліве вухо рукою, по обличчю не бив, щоб синців не було. Зачепившись за диван, він дістав ножа, натиснув на кнопку і він вискочив. ОСОБА_15 двома руками схопив його за зап`ястя, і поруч стояв ОСОБА_16 . Випадково вдарив, йому необхідно було вирватися. Він спеціально вдарив. Казмірчук був з другого боку, до вікна з лівої сторони. ОСОБА_12 впав та бив його по голові, бив так щоб не було синців. І він йому розбив носа. ОСОБА_15 злякався і побіг до дверей. Бенцал стояв у дверей, ОСОБА_12 вдарив в ліву сторону, десь, кудись не знає, не дивився, наніс 2 удари, один ОСОБА_16 , другий Слотюку, а Бенцалу не наносив. Слідчий сказав, що то поріз і ОСОБА_15 зробили потерпілим. Це все територія населеного пункту. В час, коли ходив телефонувати, виходив з території. В медичному пункті його освідування не проводилось, а в Павлограді, як він сам попросив, то йому і зробили. Лікар сказала, що «хай прийде на наступний день я розберусь з ним», повідомивши, що йому потрібно було звернутись в день, коли привезли. Він телефонував до хлопців просив пробачення. Його не допитував ніхто, підписав два папірця, підтверджував обставини, що наносив тілесні пошкодження, та він розкаювався, він захищав своє життя, він не змінював своїх показів. 18 січня 2023 року є протокол допиту, де казали йому, що підтверджуєте тілесні ушкодження, він не читав але підписував, бо він не знав що там, підписав якісь папірці, пам`ятку про процесуальні права і обов`язки. Подивилися, що всі живі здорові і добре, око синє і вухо синє напухле і ребра боліли командир сказав лягти обличчям до землі, він ліг та на нього одягли кайдани ззаду.
Не зважаючи на невизнання вини обвинуваченим, винуватість ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 4 ст. 405, ч. 3 ст. 406, ч. 1 ст. 121 КК України повністю знайшла своє підтвердження сукупністю зібраних на стадії досудового розслідування та досліджених в ході судового розгляду доказами.
Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_6  суду надав покази про те, що події відбувались 23 листопада, о 16 годині. Вони помітили, що на території, де вони проживають, немає ОСОБА_18 . Почали його шукати, шукали хвилин 40. Обшукали всі хатини, де проживають військовослужбовці, бліндажі. Весь особовий склад шукав обвинуваченого по інших будинках, в яких проживають військовослужбовці. Біля кожного будинку є бліндажі, однак вони його не знайшли. Чекали ще хвилин 30, щоб повідомити сержанту. Він вийшов перекурити, та побачив, що там був ОСОБА_18 , запитав у нього де він пропав, зробив йому зауваження, чому він не повідомив нікого. Обвинувачений був агресивний, бо йому вже дав зауваження ОСОБА_12 . Він зайшов у спальне приміщення, зробив обвинуваченому зауваження. Обвинувачений прийшов, розхвилювався, виражався нецензурною лайкою та вдарив його. Обвинувачений на той час палив цигарку, намагався обпалити йому обличчя, однак він її вибив у обвинуваченого. Після цього обвинувачений поліз в кишеню, дістав ніж золотистого кольору, який носив с собою. Потім він крикнув: «хлопці у нього ніж». Він тримав обвинуваченого за руку, бо обвинувачений тримав ніж біля грудей. Обвинувачений чинив йому опір. Намагався припинити його дії, щоб він не забрав ніж. Він втратив свідомість повністю. На декілька секунд, йому здалося, що він відбігав від обвинуваченого, бо він впав біля дверей. Потерпілий ОСОБА_16 стояв та тримався рукою за груди, у нього текла кров. ОСОБА_12 сидів на дивані. На скільки він пам`ятає, почали кричати викликати швидку. Він не міг підійти до ОСОБА_12 , також він не розумів взагалі, що відбувається. ОСОБА_12 пішов до спальної кімнати, щоб по рації сказати щоб викликали швидку, і впав біля дверей, втративши свідомість. Тоді було двоє поранених. За 40 хвилин повідомили, що оголошено тривогу. Почали зупиняти кров потерпілим, приїхала швидка. По рації повідомили, що обвинувачений прийшов до сержанта, з`явився сам, його вже не шукали. Він на той час був сержантом, командиром відділення взводу. Обвинувачений був рядовим. Обвинувачений був підпорядкований йому, повинен був виконувати накази, які він надавав. Події відбувалися за адресою АДРЕСА_3 . Ці події були 23 листопада 2022 року. Обвинувачений його не повідомляв, що він покидає частину, іншим військовослужбовцям також не говорив. ОСОБА_12 був також старшим за званням, обвинувачений повинен був виконувати його накази та підпорядкуватися. У нього була зверху на руці подряпина. Причиною конфлікту стало те, що він зробив зауваження обвинуваченому, а до їхньої розмови йому зауваження зробив ОСОБА_12 . Обвинувачений виконував накази командирів, за час служби ніяких претензій до нього ніхто не мав. Коли прийшов у свідомість, ОСОБА_16 стояв навпроти нього, тримався рукою за грудну клітку та був в крові, а ОСОБА_12 сидів на дивані, а вже коли він встав з дивану, побачив як він упав. Вони не намагалися виховати ОСОБА_18 . Як надавали допомогу потерпілим, ОСОБА_19 покинув місце події, потім по рації прийшла команда «відбій тривоги», оскільки ОСОБА_18 вже прийшов до сержанта. Коли обвинувачений палив цигарку, то тикнув йому в обличчя, як він зробив йому зауваження. Це був прояв неповаги. Слідчий експеримент проводився, все так і було, він підтримує все, що вказано у протоколі. Ніж для впізнання надавався, огляд ножа проводили. Крім ОСОБА_12 та ОСОБА_16 більше нікого не було. Обвинувачений не пояснював причини, з яких він так вчинив. Обвинувачений був нервовий. Коли вони обвинуваченого розшукували, не встановили його місце перебування. Обвинувачений покинув місце, де вони проживали, а саме будинок. Хто відлучається більше ніж на 15-20 хвилин, повинен повідомити або його, або особовий склад. Він запитував, де подівся обвинувачений. Коли обвинувачений прийшов, він нецензурно відповів та не повідомив нічого де він був. Йому були заподіяні легкі тілесні ушкодження. Він зі своєї сторони обвинуваченому все вибачає. ОСОБА_18 останні дні був дуже напружений. Просив суд не карати обвинуваченого, оскільки кожна людина може помилятися. Ніяких претензій до обвинуваченого він не має.
Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_7 суду надав покази про те, що події відбувались за адресою с. Пушкіна, вул. Космонавтів. Обвинуваченого не було години 4. Він зробив обвинуваченому зауваження, де той ходив. Обвинувачений конкретно не сказав. Він вийшов на вулицю. Бенцал зробив зауваження обвинуваченому. Дослівно він не пам`ятає, що саме говорив ОСОБА_15 обвинуваченому, поцікавився де він перебував, обвинувачений замахнувся цигаркою в лице. Він взяв обвинуваченого за руку, кричав, що у нього ніж. Він почув удар, вдарили його, але він спочатку не зрозумів, почав бігти по рацію та впав. 23 листопада близько 20:00 год. обвинувачений наніс йому тілесні ушкодження за місцем розташування підрозділу. Він є старшим по званню по відношенню до обвинуваченого. Обвинувачений може перебувати в його підпорядкуванні. Він бачив у обвинуваченого ніж, саме цим ножем було нанесено тілесні ушкодження потерпілим. Він не бачив, як обвинувачений наносив ушкодження ОСОБА_15 . Казмірчуку було нанесено ушкодження, він побачив, що у нього кров. Він наблизився до обвинуваченого та намагався забрати ніж. ОСОБА_15 стояв, ОСОБА_16 стояв трішки далі, він вже побачив що той був поранений. Він не чув чи ОСОБА_16 робив обвинуваченому зауваження, побачив лише кров у ОСОБА_16 . Відстань від нього до обвинуваченого та ОСОБА_16 була приблизно однакова. Він наблизився, щоб забрати ніж. Він перебував на відстані 1 м. Він бачив ніж, бачив лезо, жовто-коричнева колодка. Обвинувачений наніс йому один удар. Будь-яких інших ударів не було. Він пішов до рації викликати швидку, але впав та далі не пам`ятає, що було. Була проведена СМЕ, він згоден з тими висновками, які встановили. В подальшому з обвинуваченим не спілкувався. Ніхто до нього не телефонував. Він робив вперше обвинуваченому зауваження, а саме запитував де ходив обвинувачений. Обвинувачений не доповів йому нічого. За його участі проводився слідчий експеримент. Огляд ножа проводився також за його участі. Це був той ніж, яким були нанесені тілесні ушкодження. Йому нанесли ушкодження в ліву ділянку грудної клітини, один удар. Нападу з його боку на обвинуваченого не було, застосування насильства не було. Він хотів відібрати ніж у обвинуваченого з метою захисту, коли той вдарив ОСОБА_15 . Йому удар нанесли, коли було нанесено удар ОСОБА_16 . Просив призначити обвинуваченому покарання не пов`язане з триманням під вартою, задля того щоб обвинувачений пішов служити.
Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_9  суду надав покази про те, що ці події відбувались за адресою с. Пушкіна, де вони проживають, о 20:00 год. Рокіцького всі шукали 4 години. В подальшому встановили, де знаходився ОСОБА_18 , він тоді знаходився у сусідній хаті, однак вони не могли його знайти. У них було декілька будинків в яких вони жили, і вони були в різних частинах селища. Підрозділ був поряд із цим селом в декількох метрах. Частина дислокувалась в с. Пушкіно. ОСОБА_18 тоді знаходився на території вказаного населеного пункту. Вказаний конфлікт розпочався із-за того, що не могли знайти ОСОБА_18 , та вважали що він пішов в СЗЧ. Потім обвинувачений прийшов. ОСОБА_18 повернувся до будинку, він чув, як потерпілі цікавилися у обвинуваченого де він був, він нічого не відповів. ОСОБА_12 зробив обвинуваченому зауваження. Коли ОСОБА_18 знайшли, то претензії до ОСОБА_18 були як у ОСОБА_15 , так і у ОСОБА_12 . Вказаний конфлікт продовжувався близько 20 хвилин або ж навіть й більше. Словесна перепалка відбувалась на протязі 20 хвилин. Обвинувачений вийшов, бахнув дверима, потім вийшов ОСОБА_15 та зробив знов зауваження обвинуваченому, на що ОСОБА_18 взяв цигарку та кинув йому в обличчя. Рокіцьций та ОСОБА_15 почали штовхатись, оскільки ОСОБА_18 загасив об обличчя ОСОБА_15 недопалок. ОСОБА_15 кричав, що у обвинуваченого ніж. ОСОБА_18 витягнув ножа, вони хотіли разом зі ОСОБА_12 забрати ножа у Рокіцького, а він їх порізав. Він та ОСОБА_12 намагались у ОСОБА_18 відібрати ніж, схопили його за руку. Рокіцького за руку із ножем тримав він, однак ОСОБА_18 видерся та порізав його. Він підійшов до обвинуваченого щоб забрати ніж. Потім обвинувачений вдарив ОСОБА_12 , той пішов до рації та впав. Йому винесли простирадло, він присів, та його завели у іншу кімнату. Вони жили в приватному будинку, там 5 кімнат. Вони були в прихожій, палили. ОСОБА_12 був з ним, ОСОБА_15 був далі у будинку. Він не бачив, як обвинувачений наніс удари потерпілим, лише чув, що ОСОБА_15 кричав: «ніж!». Він прийшов і обвинувачений його вдарив. Коли обвинувачений його вдарив, він бачив у нього ніж, рябенький, на кнопці. Обвинувачений нічого не кричав. Обвинувачений наніс йому правою рукою удар. Обвинувачений вирвався від ОСОБА_15 та штрикнув його. Обвинувачений нічого не говорячи, безпідставно наніс удар. Він хотів допомогти Бенцалу забрати ножа у обвинуваченого, однак удар був несподіваним. Обвинувачений вдарив попід ребра, пробив живота та поранив печінку. Був один удар. ОСОБА_12 не тримав ОСОБА_18 за руку на той момент, він саме тільки почав підходити до них. Він ОСОБА_18 тримав за руку у горизонтальному положенні. Він наніс першому ушкодження Бенцалу та порізав йому руку, потім наніс ушкодження йому, а вже потім ОСОБА_12 . Рокіцький безпричинно розпочав наносити тілесні ушкодження. ОСОБА_12 та ОСОБА_15 є старшими за званням по відношенню до обвинуваченого. Вони жили всі нормально, все було добре. Він не знає причину нанесення йому тілесних ушкоджень. За його участі проводився огляд ножа. Це був той ніж, яким йому нанесли тілесні ушкодження. Раніше в побуті бачили ніж у обвинуваченого. Напевно, він постійно був при обвинуваченому. Він не бачив, як обвинувачений ОСОБА_12 наніс удар. Йому нанесли удар після ОСОБА_12 . Він в той час відійшов та присів. Не знає, чому обвинувачений так поводився, він  був злий, можливо через зауваження. Відносини були уставні. Зауваження не було грубе. Вони лише задали питання, а відповіді не отримали. З ОСОБА_18 у нього були нормальні відносини. Ніколи не було конфліктів. Він не знайомий із матеріалами службового розслідування. Він не знає, чи було визнано його поранення таким, яке було отримано під час служби, грошові кошти за це він ніякі не отримував. Працівники ДБР написали все так, як і було. Він звільнився із армії навесні. Коли були запити із суду про те, щоб він приїхав, то тоді він був на службі, на бойовому завданні. Рокіцькому ніхто не наносив тілесних ушкоджень. Вони між собою поштовхались та й все. Він не бачив ніяких ушкоджень, оскільки ОСОБА_18 одразу пішов після скоєного. Сварка розпочалася із-за того що ОСОБА_18 не було дві години. 
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_20  суду надав показання про те, що у тому селі перебувало шість підрозділів, які були йому підпорядковані. Він у той час перебував у сусідньому селі. Йому того дня зателефонували та повідомили, що трапилася надзвичайна ситуація, а саме хтось, когось порізав. Він викликав медиків та поїхав до с. Пушкіно. Коли він приїхав на місце, йому показали будинок, де відбувались події. Він зайшов у будинок, де у кімнаті побачив залитий кров`ю диван, лежали товариші, також був присутнім ОСОБА_3 . В той же час він поклав обвинуваченого обличчям до полу та затягнув його руки, повів до автомобіля. До вказаних подій він ОСОБА_3 не знав. Коли він приїхав на місце події, обвинувачений нічого не говорив. Коли він сказав обвинуваченому лягти обличчям до землі, той не заперечував та виконав наказ. Супротиву його діям обвинувачений не чинив. Тілесних ушкоджень на обвинуваченому на той момент не було. Він запитував «Що трапилося? Навіщо ти це зробив?», однак обвинувачений мовчав. Обвинувачений перебував у кімнаті, коли він його затримував. ОСОБА_3 в кімнаті перебував сам. Він не може сказати із впевненістю про те, що ОСОБА_3 перебував в стані алкогольного сп`яніння. Він не просив ОСОБА_3 дихнути, задля того щоб зрозуміти чи вживав той алкогольні напої. Він не бачив де знаходився ніж.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_21  суду надав показання про те, що ОСОБА_3 того дня прийшов до них в бліндаж та сказав, що порізав людей. Ці події відбувались в с. Пушкіно в Донецькій області. ОСОБА_3 прийшов до них, оскільки їх там було багато, а також із ними був командир. В подальшому командир забрав ОСОБА_3 на освідування. Він не був присутнім під час того, як ОСОБА_3 завдавав тілесні ушкодження потерпілим. Про причину конфлікту йому нічого не відомо. Ці всі події відбувались 23 чи 24 лютого 2022 року, була 21 чи 22 година. ОСОБА_3 не говорив про причини того, що відбулося. Обвинувачений говорив, що він порізав ОСОБА_22 та ОСОБА_23 . Коли до них прийшов ОСОБА_3 , то на ньому жодних ушкоджень не було. Одяг ОСОБА_3 був цілим. Він не знає, чи були конфлікти між ОСОБА_3 та потерпілими. Йому не відомо, чому обвинувачений так вчинив. ОСОБА_3 не перебував в стані сп`яніння, оскільки його возили на освідування після того, як він це вчинив. На ОСОБА_3 плям крові не було, однак у нього були брудні руки, а саме - в землі. Коли ОСОБА_3 возили на освідування, то той подряпався об ящик. Він потерпілих не бачив, оскільки їх забрала швидка допомога. ОСОБА_3 наніс ушкодження двом людям, а третьому військовому просто руку поранив. Йому про механізм нанесення тілесних ушкоджень розповідали потерпілі. Про конфлікт між ОСОБА_3 та потерпілими йому не відомо, чи був він, чи ні. Коли ОСОБА_3 прийшов до них, то він був нібито спокійним. Він знайомий із ОСОБА_24 . 23 листопада він не був присутнім на святкуванні Дня Народження ОСОБА_25 . Йому не відомо, чи були потерпілі на святкуванні, освідування потерпілих не проводилося. У кожного військовослужбовця є ніж, оскільки саме ножами чистили снаряди.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_26  суду надав показання про те, що ці події відбувались восени 2022 року. Він не пам`ятає дату, коли це все відбулося. Він тоді спав, прокинувся від крику, оскільки там щось відбувалося. Коли він вибіг, то побачив ОСОБА_27 та ОСОБА_28 , які лежали на полу, вони були з ножовими пораненнями та він їм надавав допомогу. Більше тоді там нічого не було. Коли він надавав першу медичну допомогу потерпілим, приїхала швидка допомога. ОСОБА_3 вийшов до старшого та все йому розповів про те, що трапилося. Напередодні подій, він ОСОБА_3 не бачив. ОСОБА_3 агресивно реагував на зауваження. Така поведінка ОСОБА_3 була постійною. В день, коли це все відбулося, той був дуже агресивним. Коли він дізнався про ці події була 21 чи 22 година, було вже темно на вулиці. Коли він зайшов до кімнати прихожої, то побачив, що ОСОБА_16 лежить на полу, а ОСОБА_12 на дивані, і обидва підрізані, а ОСОБА_15 просто стояв та його трусило. Він підбіг до них та почав запитувати, що сталося та надавати допомогу спочатку ОСОБА_12 , а потім ОСОБА_16 . Він побачив у ОСОБА_16 в області грудної клітини ножове поранення, а в ОСОБА_12 з правого боку було ножове поранення. ОСОБА_16 та ОСОБА_12 , коли він зайшов, були в поганій свідомості, вони не могли йому нічого відповісти. Потерпілі йому нічого не говорили, а просто мовчали, скоріше за все не могли зрозуміти, що саме відбулося. На момент, коли він прийшов, ОСОБА_3 не було в тій кімнаті. В кімнаті перебував ОСОБА_16 , ОСОБА_12 та ОСОБА_15 . Потерпілі в той момент нічого йому не розповідали. Він бачив ОСОБА_3 до інциденту. Коли він бачив ОСОБА_3 , той був нормальним. Після інциденту він ОСОБА_3 не бачив. Він на момент інциденту перебував у іншій кімнаті та спав. Щоб потрапити до кімнати, де відбулася вказана подія, потрібно пройти коридор. Він почув тоді крики ОСОБА_15 , який кричав: «Бігом допоможіть». Коли він це почув, то він одразу прибіг та побачив це все. До моменту, коли почали кричати про допомогу, він нічого не чув, оскільки спав, прокинувся він лише від криків. Військовослужбовець ОСОБА_29 йому відомий, він разом із ними проходить військову службу. Він того дня не був на святкуванні у Гуменного. Алкоголь взагалі не вживав. Щодо того, в якому саме стані був ОСОБА_15 , то він на це не звертав увагу, оскільки займався двома пораненими. Інші потерпілі можливо й були випивши, однак трішки. Щодо перебування ОСОБА_3 в стані алкогольного сп`яніння, то про це йому повідомив ОСОБА_15 , який був на місці події. ОСОБА_3 до них вже прийшов на підпитку, потерпілі сиділи розмовляли, це все йому відомо зі слів ОСОБА_15 . ОСОБА_3 вийшов із будинку, а потім повернувся вже в такому стані. ОСОБА_3 того дня шукали всі, довго шукали. Потім, коли прийшов ОСОБА_3 , йому не відомо, що відбувалось. Бенцал говорив, що саме ОСОБА_3 його порізав. Він розповідає лише те, що йому розповів ОСОБА_15 . Він не чув від ОСОБА_15 того, що він сам порізав собі руку. Він не міг бути на святкуванні Дня Народження, оскільки він взагалі не вживає алкогольні напої. Вони були в одному будинку, в якому декілька кімнат, він міг спокійно спати в сусідній кімнаті. 
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_30  суду надав показання про те, що того вечора він приїхав зі служби, поїв та ліг відпочивати. Коли відпочивав, то по радіостанції почув, що трапилася подія в тому будинку, є поранені. Він взяв аптечку та пішов до того будинку, де проживали потерпілі та ОСОБА_3 . Прийшовши на місце, побачив, що на дивані лежав ОСОБА_12 , який тримався за живіт та в нього текла кров, інший прізвище не пам`ятає, теж був пораненим, він надав допомогу. Він запитував у них, що саме трапилося, а потерпілі йому сказали, що ОСОБА_3 їм завдав ушкоджень. Потім, він побачив ОСОБА_3 в бліндажі біля хати. ОСОБА_3 пояснював, що потерпілі були п`яні, він двох вдарив, щоб вони від нього відчепились. ОСОБА_3 начебто був тверезим. Потерпілих того дня забрала швидка допомога. Ці події відбувались коли на вулиці вже було темно, це було восени 2022 року, було пізно та холодно, скоріше за все був листопад. ОСОБА_3 сам повідомив йому про це, оскільки, коли він повертався додому, побачив його в бліндажі. Вони хотіли оголошувати тривогу для розшуку ОСОБА_3 , однак потім він його знайшов у бліндажі. ОСОБА_3 повідомив, що на нього «наїхали» потерпілі, оскільки вони були п`яні і тому він так вчинив. На обличчі ОСОБА_3 пошкоджень він не бачив, видимих пошкоджень не було. Він на наступний день біля автобусу знайшов ніж під колесом. Він ще й повідомляв СОГ про те, що віднайшов ніж. Цей ніж був звичайний, зараз їх сотні, він був в крові, вказаний ніж був біля заднього лівого колеса автобуса. Цей автобус стояв біля його будинку. Він надавав допомогу двом хлопцям. ОСОБА_3 не пояснював, що саме значило «наїхав». У ОСОБА_3 , коли він прийшов, не було ознак алкогольного сп`яніння. Він цілий день їздив на автомобілі, до них до будинку не заходив, оскільки приїхав та ліг спати у своєму будинку. Відстань між будинком, де стався конфлікт та місцем, де він знайшов ніж, була десь 70-100 метрів.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_31  суду надала показання про те, що вона є військовослужбовцем, в званні сержант та є санітарним інструктором. По вказаним подіям їй нічого не відомо. Вона може пояснити лише те, що обвинувачений приходив до медпункту, однак вона його не приймала. Обвинувачений приходив до медпункту та жалівся на біль в ребрах, це було давно, вона у нього не запитувала, що трапилося, лівий бік у обвинуваченого був у синцях, однак вона не запитувала у нього звідки вказані синці з`явились. Всі військовослужбовці, які перебувають на гауптвахті спочатку проходять медичний огляд. Коли військовослужбовцю надається медична допомога, то про це зазначається в журналі, всі журнали є в наявності, в них також повинен був запис бути щодо обвинуваченого. Записи могли не вестись лише тоді, коли вони переїжджали, оскільки не знали, яким чином вести записи в журналах. Вона почала нести службу за контрактом 16 листопада 2022 року, вона на той час два тижні не заступала на зміну, в період цього часу були проблеми із документуванням. 
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_32  суду надав показання про те, що він був свідком погроз обвинуваченому ОСОБА_18 під час перебування на гауптвахті. Ці події відбувались ближче до осені 2022 року. Їх було затримано та доставлено до м. Покровськ у військову службу правопорядку. Туди також було доставлено і Рокіцького, і він там його перший раз побачив. У Рокіцького на той час були тілесні ушкодження, синці та садна. Він бачив у ОСОБА_18 синці на голові, щоці, начебто на оці. На якій саме щоці у обвинуваченого був синець він не пам`ятає. Медичне освідування а ні йому, а ні Рокіцькому не проводили. Після м. Покровськ, його та ОСОБА_18 доставили до м. Павлоград, де також вони не проходили медичне освідування, однак він знає, що ОСОБА_18 звертався задля необхідності проведення його освідування. ОСОБА_18 пояснював йому, що він тілесні ушкодження отримав, коли захищався від п`яти співслужбовців. Говорив, що на нього накинулись та він дістав ножа та почав захищатися. ОСОБА_18 говорив йому, що це були військові, обставин цієї події він не розповідав. Йому та Рокіцькому обвинувальні акти вручали в один день. Рокіцький повідомляв, що ті військові, які на нього напали, були в стані алкогольного сп`яніння та він від них захищався.
Крім показань потерпілих, свідків, допитаних в судовому засіданні, вина ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень підтверджується дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами:
-протоколом огляду місця події від 24 листопада 2022 року, проведеного у присутності понятих, відповідно до якого огляд проводився на території місця тимчасової дислокації підрозділу самохідної артилерійської батареї військової частини НОМЕР_1 , в АДРЕСА_2 . Об`єктом огляду є домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_2 . При вході в будинок знаходиться веранда. Підлога дерев`яна, пофарбована в коричневий колір. У веранді зліва на право знаходяться: двері, які ведуть до коридору, крісло, диван, тумбочка, трюмо, крісло. Крім того у веранді мається два вікна. Зі слів ОСОБА_33 саме в цьому приміщенні солдат ОСОБА_3 наніс тілесні ушкодження, за допомогою ножа, сержанту ОСОБА_7 , сержанту ОСОБА_6 та солдату ОСОБА_9 . В ході огляду вказаної кімнати, на підлозі, на відстані 155 см від передньої стіни та на відстані 53 см від правої стіни виявлено пляму речовини бурого кольору. Оглядом коридору, комори та кухні нічого не виявлено. При вході в кухню прямо розташована спальна кімната. В ході огляду спальної кімнати виявлено спальний мішок зеленого кольору. Зі слів ОСОБА_33 даний спальний мішок належить солдату ОСОБА_3 (а.к.п. 231-236 том № 1);
-протоколом проведення слідчого експерименту від 24 листопада 2022 року, проведеного за участю потерпілого ОСОБА_6 , відповідно до якого потерпілий ОСОБА_6 розповів про події, які відбувались 23 листопада 2022 року приблизно о 20 годині 00 хвилин та показав механізм нанесення ОСОБА_3 тілесних ушкоджень потерпілим ОСОБА_34 та ОСОБА_7 (а.к.п. 240-243 том № 1); 
-протоколом огляду від 24 листопада 2022 року, проведеного за участі понятих, відповідно до якого перед початком огляду старший сержант ОСОБА_30 звернувся із заявою про добровільну видачу складного ножа та повідомив, що вказаний ніж він знайшов приблизно 5 хвилин тому на вул. Першотравнева в с. Пушкіне, Покровського району, Донецької області. Далі було оглянуто вказаний ніж та встановлено, що він знаходиться в складеному стані. З метою огляду ніж було розкладено та встановлено, що він виконаний з металу, на рукоятці мається накладка жовтого кольору в чорну смужку. Загальна довжина ножа в розкладеному стані складає 24,5 см, довжина клинка 11 см. На клинку ножа мається насічка. Під насічкою маються чотири отвори у формі ромба. На клинку з обох сторін виявлено плями речовини бурого кольору (а.к.п. 246-247 том № 1);
-висновком експерта № 110 від 14 січня 2023 року, відповідно до якого на підставі судово-медичної експертизи ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , приймаючи до уваги дані медичної документації та відомі обставини справи, відповідно до поставлених на вирішення запитань, можливо дійти наступних висновків: Під час проведення судово-медичної експертизи 26 листопада 2022 року (на третю добу після подій, які мали місце) та при зверненні за медичною допомогою 26 листопада 2022 року (на третю добу після подій, які мали місце) на тілі гр-на ОСОБА_6 , встановлені наступні тілесні ушкодження: колото-різана рана м`яких тканин задньої поверхні лівого передпліччя в нижній третині його, підшкірний крововилив навколо рани. Зазначене тілесне ушкодження, виходячи з його морфологічного характеру та анатомічного розташування, утворилося за механізмом однократної цілеспрямованої ударної дії сплощеного предмета, який володів колюче-ріжучими властивостями, яким і міг бути клинок ножа, можливо в період часу 23 листопада 2022 року та при обставинах, зазначених у теперішній постанові та потерпілим і згідно пунктів 2.3.2 «а» і 2.3.3 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом № 6 МОЗ України від 17 січня 1995 року «Про розвиток та вдосконалення судово-медичної служби України» та узгоджених з Верховним Судом України, Генеральною Прокуратурою України, Службою Безпеки України і Міністерством Внутрішніх справ України, відносяться до легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я, як котрі витребували для свого загоєння термін понад шість днів, але не більше як три тижні (21 день) (а.к.п. 250-251 том № 1);
-протоколом огляду від 14 січня 2023 року, проведеного у проміжок часу з 09 години 15 хвилин по 09 годину 31 хвилину, за участю свідка ОСОБА_7 , відповідно до якого потерпілий ОСОБА_7 , вивчивши фотознімок, зазначив, що ніж, що зафіксований на ньому, належав ОСОБА_3 та саме вказаним ножом йому, ОСОБА_6 та ОСОБА_9 було нанесено тілесні ушкодження 23 листопада 2022 року в приміщенні будинку по АДРЕСА_3 (а.к.п. 9-10 том № 2);
-протоколом огляду від 14 січня 2023 року, проведеного у проміжок часу з 09 години 40 хвилин по 09 годину 54 хвилину, за участю свідка ОСОБА_9 , відповідно до якого потерпілий ОСОБА_9 , вивчивши фотознімок, зазначив, що ніж, що зафіксований на ньому, належав ОСОБА_3 та саме вказаним ножом йому, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 було нанесено тілесні ушкодження 23 листопада 2022 року в приміщенні будинку по АДРЕСА_3 (а.к.п. 12-13 том № 2);
-протоколом проведення слідчого експерименту від 14 січня 2023 року, проведеного у проміжок часу з 08 години 44 хвилини по 08 годину 49 хвилин, за участю потерпілого ОСОБА_7 , відповідно до якого ОСОБА_7 розповів про події, які відбувались 23 листопада 2022 року приблизно о 20 годині 00 хвилин та показав механізм нанесення ОСОБА_3 тілесних ушкоджень потерпілим ОСОБА_34 та ОСОБА_6 (а.к.п. 15-18 том № 2);
-протоколом проведення слідчого експерименту від 14 січня 2023 року, проведеного у проміжок часу з 08 години 58 хвилини по 09 годину 03 хвилин, за участю потерпілого ОСОБА_9 , відповідно до якого ОСОБА_9 розповів про події, які відбувались 23 листопада 2022 року приблизно о 20 годині 00 хвилин та показав механізм нанесення ОСОБА_3 тілесних ушкоджень потерпілим ОСОБА_7 та ОСОБА_6 (а.к.п. 19-22 том № 2);
-висновком експерта № СЕ-19/104-23/1241-ХЗ від 11 січня 2023 року, відповідно до якого ніж вилучений 24 листопада 2022 року під час огляду місця події у домоволодінні, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , до холодної зброї не відноситься. Ніж, вилучений при вищевказаних обставинах, виготовлений промисловим способом (а.к.п. 27-29 том № 2);
-висновком експерта № 14 по медичним документам від 18 січня 2023 року, відповідно до якого на підставі вивчення описової частини наданої медичної документації на ім`я гр. ОСОБА_7 1973, даних протоколу слідчої дії за участю потерпілого, беручи до уваги обставини, що указані в постанові, та у відповідь на поставлені питання приходить до таких висновків:1.2. 3гідно запису в медичній документації у гр. ОСОБА_7 малось проникаюче колюче-ріжуче поранення грудної клітини з ушкодженням лівої легені, гемо - пневмоторакс, які утворились в наслідок дії колюче-ріжучого предмету, та відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечне для життя. 3. Проникаюче колюче-ріжуче поранення грудної клітини може утворитись в наслідок нанесеного удару ножом, як вказує потерпілий, однак потерпілий не вказує, в яку частину грудної клітини було спричинено удар (а.к.п. 31-32 том № 2);
-висновком експерта № 15 по мед документам від 18 січня 2023 року, відповідно до якого на підставі вивчення описової частини наданої медичної документації на ім`я гр. ОСОБА_9 1983 р.н., даних протоколу слідчого експерименту за його участю, беручи до уваги обставини, що вказані в постанові та у відповідь на поставлені питання, приходжу до таких висновків: 1.2.3 гідно записам в медичній документації у гр. ОСОБА_9 було проникаюче колюче-ріжуче поранення черевної порожнини з ушкодженням печінки, яке утворилось в наслідок дії колюче-ріжучого предмету, можливо у термін та за обставин, вказаних в постанові та відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечне для життя. 3. Тілесне ушкодження, що малось у потерпілого ОСОБА_9 могло утворитись за обставин, вказаних ним в ході проведи слідчої ді за його участю (а.к.п 34-35 том № 2);
-доповіддю про факт поранення військовослужбовців військової служби за мобілізацією в/ч НОМЕР_1 ОК « ІНФОРМАЦІЯ_5 » сержанта ОСОБА_7 , солдата ОСОБА_9 (а.к.п. 46 том № 2);
-актом службового розслідування ( а.к.п. 47-52 том № 2);
-наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 19 грудня 2022 року № 1037 «Про результати службового розслідування» (а.к.п. 53 том № 2).
Не зважаючи на невизнання обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, його винуватість у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 405, ч. 3 ст. 406, ч. 1 ст. 121 КК України підтверджується у повному обсязі, безпосередньо дослідженими у судовому засіданні доказами в їх сукупності. 
Під час дослідження вищезазначених доказів не було виявлено відомостей, які б давали підстави вважати, що свідки та потерпілі, які були допитані судом під присягою, з будь-яких причин обмовили обвинуваченого в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях.
Всі докази у кримінальному провадженні у відношенні ОСОБА_3 отримані у передбаченому Кримінальним процесуальним Кодексом України порядку, є належні та допустимі.
Судом врахована позиція ЄСПЛ, викладена у рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18 січня 1978 року, «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року - «…що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків». 
Оцінюючи доводи обвинуваченого ОСОБА_3 про те, що він діяв в стані необхідної оборони, то вказане не може бути прийнятим судом до уваги, виходячи із наступного.
Згідно ч. 3 ст. 27 Конституції України кожен має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається. Або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було перевищення меж необхідної оборони. 
Частиною 2 статті 36 КК передбачено, що кожен має право на необхідну оборону незалежно від можливості уникнути суспільно небезпечного посягання або звернутися за допомогою до інших осіб чи органів влади для захисту від суспільно небезпечного посягання.
Відповідно до ч. 3 ст. 36 КК України перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту.
Таким чином, виходячи з наведеного, право на необхідну оборону виникає лише за певних умов, визначених законом. 
Згідно з положеннями ст. 36 КК України ці умови полягають у такому: оборона визнається необхідною лише у випадку, якщо дії, що становлять її зміст, вчинено з метою захисту охоронюваних законом: а) прав та інтересів особи, яка захищається; б) прав та інтересів іншої особи (фізичної чи юридичної); в) суспільних інтересів; г) інтересів держави; оборона може здійснюватися лише від суспільно небезпечного посягання, тобто діяння, ознаки якого передбачені КК; за загальним правилом необхідна оборона має бути своєчасною - право на неї втрачається після того, як посягання було припинено або закінчено, і необхідність застосування засобів захисту відпала; посягання має бути реальним, а не існувати лише в уяві того, хто захищається; шкода при необхідній обороні може бути заподіяна тільки тому, хто посягає; при необхідній обороні допускається заподіяння лише такої шкоди, яка є необхідною і достатньою в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання.
Питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного. 
Відповідно до ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року, висновки щодо застосування норм права, викладених у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
Згідно постанови Верховного Суду від 12 липня 2022 року у справі № 127/11469/18 (провадження № 51-104км20) особливістю злочину, вчиненого з перевищенням меж необхідної оборони, є специфіка його мотиву, а саме прагнення захистити інтереси особи, держави, суспільні інтереси, життя, здоров`я чи права того, хто обороняється, чи іншої особи від суспільно небезпечного посягання. Намір захистити особисті чи суспільні інтереси від злочинного посягання є визначальним мотивом не тільки у разі необхідної оборони, а й при перевищенні її меж. При цьому перевищення меж оборони може бути зумовлене й іншими мотивами, наприклад: наміром розправитися з нападником через учинений ним напад, страхом тощо. Проте існування різних мотивів не змінює того, що мотив захисту є основним стимулом, який визначає поведінку особи, яка перевищила межі необхідної оборони. Мотивація дій винного при перевищенні меж необхідної оборони має бути в основному зумовлена захистом від суспільно небезпечного посягання охоронюваних законом прав та інтересів.
Право на необхідну оборону виникає лише тоді, коли суспільно небезпечне посягання, викликає в того, хто захищається, невідкладну необхідність у заподіяння шкоди тому, хто посягає, для негайного відвернення або припинення його суспільно-небезпечного посягання. Втім, стан необхідної оборони виникає не тільки в момент учинення суспільно небезпечного посягання, а й у разі створення реальної загрози заподіяння шкоди. При з`ясуванні наявності такої загрози необхідно з`ясувати поведінку нападника, зокрема, спрямованість умислу, інтенсивність та характер його дій, що дають особі, яка захищається, підстави сприймати загрозу, як реальну.
Вирішуючи питання про правомірність заподіяння шкоди, належить встановити, чи захищалася особа від реального, вже розпочатого і ще незакінченого суспільно небезпечного посягання.
Суд вважає, що у даному випадку визначальним у поведінці обвинуваченого ОСОБА_3 , який наніс потерпілим тілесні ушкодження, було не відвернення нападу та захист.
Така поведінка обвинуваченого була викликана саме невдоволенням усним зауваженням старшого за військовим званням та пов`язана виключно з виконанням ним обов`язків з військової служби та порушення ним правил та уставу військової дисципліни, в умовах воєнного стану, що у повному обсязі підтверджується дослідженими у судовому засіданні доказами у їх сукупності та встановленими обставинами за наслідком їх дослідження. 
Як вбачається із показань як потерпілих, так і свідків, які узгоджуються між собою та є незмінними як на стадії досудового розслідування та й у суді, обвинувачений фактично був ініціатором конфлікту, оскільки на запитання старшого за званням, щодо причин тривалої відсутності обвинуваченого та неповідомлення його стосовно фактичного місця перебування, що викликало підстави вважати його, як такого, що самовільно залишив військову частину, останній кинув в обличчя потерпілого запалену цигарку, дістав ніж із кишені штанів, в які був одягненим, за відсутності загроз для життя чи здоров`я ОСОБА_3 з боку потерпілих, наніс ОСОБА_6 тілесне ушкодження, після чого розуміючи те, що він наніс ножові поранення потерпілому, не зупинився та продовжив протиправні дії по відношенню до ОСОБА_7 та ОСОБА_9 .
Судом також не може бути взято до уваги пояснення обвинуваченого ОСОБА_3 щодо того, що перші удари йому нанесли саме потерпілі, а в нього у зв`язку із цим прокинувся інстинкт самозбереження та він дістав ножа та наніс останнім тілесні ушкодження, оскільки вказане спростовується показами свідків: ОСОБА_35 та ОСОБА_21 , які суду надали покази про те, що вони бачили обвинуваченого ОСОБА_3 вже після вказаних подій, і жодних тілесних ушкоджень на обвинуваченому не було. 
При цьому, свідок ОСОБА_21 показав, що коли ОСОБА_3 возили на освідування після події, він подряпався об ящик. 
В свою чергу, суд враховує й той факт, що навіть після звільнення потерпілого ОСОБА_9 з лав ЗСУ та відсутності підлеглості стосовно інших потерпілих, ОСОБА_9 при повторному допиті свої показання не змінював стосовно причин виникнення конфлікту та послідовності подій, що також свідчить про їх правдивість.
Крім цього, стороною захисту не було надано жодних доказів того, що дійсно у ОСОБА_3 саме в день вчинення ним інкримінованих йому діянь були наявні тілесні ушкодження у наслідок незаконних дій по відношенню до нього, а тому така позиція розцінюється судом виключно, як намагання уникнути обвинуваченим відповідальності за вчинене.
Суд не приймає показання свідка ОСОБА_36 стосовно наявності пошкоджень на обличчі обвинуваченого, які він бачив на гауптвахті, оскільки останній не зміг повідомити, в якій частині обличчя, з якого боку вони були, не був свідком обставин їх можливого отримання. 
При цьому, такі показання спростовуються показаннями свідків ОСОБА_21 , ОСОБА_20 ,  ОСОБА_35 , які чітко вказали, що будь-яких пошкоджень після затримання обвинуваченого у останнього не було. 
Що стосується показань свідка ОСОБА_31 , що обвинувачений приходив до медпункту та жалівся на біль в ребрах, а лівий бік у обвинуваченого був у синцях, то суд зазначає, що під час судового розгляду будь-яких відомостей щодо можливого отримання їх під час події правопорушення судом не отримано та навпаки можливість їх отримання під час конфлікту спростовується сукупністю досліджених у судовому засіданні доказів. 
Слід зазначити, що ОСОБА_3 хоча і повідомив суду про напад на нього з боку потерпілих, однак до правоохоронних органів з цього приводу а ні він, а ні його захисники не зверталися, що додатково свідчить про надуманість таких показань.
Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може впливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпції щодо фактів.
Таким чином, встановлені судом фактичні обставини, свідчать про відсутність такого акту суспільно небезпечного посягання зі сторони потерпілих, який би за своїми об`єктивними ознаками міг створити реальну та безпосередню загрозу заподіяння шкоди обвинуваченому ОСОБА_3 , що в свою чергу могло викликати у останнього невідкладну необхідність у заподіянні шкоди потерпілим.
За таких обставин, відсутні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_3 перебував у стані необхідної оборони та перевищив її межі.
Вирішуючи питання кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_3 за ч. 4 ст. 405 КК України суд зазначає наступне.
Як було встановлено під час судового розгляду відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 459 від 10 жовтня 2022 року сержант ОСОБА_37 був призначений на посаду старшого техніка самохідної артилерійської батареї військової частини НОМЕР_1 , сержант ОСОБА_6 був призначений на посаду командира відділення управління командира батареї взводу управління командира батареї самохідної артилерійської батареї військової частини НОМЕР_1 .
Відповідно до п. 31-34 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником. За своїми військовими званнями начальниками є: військовослужбовці сержантського і старшинського складу - для військовослужбовців рядового складу однієї з ними військової частини. Старші за військовим званням військовослужбовці мають право вимагати від молодших за військовим званням військовослужбовців додержання військової дисципліни, громадського порядку і форми одягу, а також правил поведінки і військового вітання. Молодші за званням військовослужбовці повинні беззастережно виконувати зазначені вимоги старших за військовим званням військовослужбовців. У разі спільного виконання службових обов`язків військовослужбовцями, що не підпорядковані один одному, якщо їх службові відносини не визначені командиром (начальником), начальником є старший із них за посадою, а за рівних посад - старший за військовим званням.
Таким чином, потерпілі: ОСОБА_37 та ОСОБА_6 будучи в званні «сержант» є начальниками по відношенню до обвинуваченого. 
Відповідно до ст. 58 розділу 2 Закону України «Про Статут Збройних Сил України» командир (начальник) є єдиноначальником і особисто відповідає перед державою за бойову та мобілізаційну готовність довіреної йому військової частини, корабля (підрозділу) за забезпечення охорони державної таємниці; за бойову підготовку, виховання, військову дисципліну, морально-психологічний стан, збереження життя і зміцнення здоров`я особового складу; за внутрішній порядок, стан і збереження озброєння, боєприпасів, бойової та іншої техніки, пального і матеріальних засобів; за всебічне забезпечення військової частини, корабля (підрозділу); за додержання принципів соціальної справедливості. Командир (начальник) відповідно до посади, яку він займає, повинен діяти самостійно і вимагати від підлеглих виконання вимог Конституції України, законів України, статутів ЗбройнихСил України та інших нормативно-правових актів.
Згідно ст. 59 розділу 2 Закону України «Про Статут Збройних Сил України» командир (начальник) зобов`язаний: завжди мати точні відомості про особовий склад, озброєння, боєприпаси, бойову та іншу техніку, пальне, матеріальні засоби (кошти), що є у військовій частині, на кораблі (у підрозділі) за штатом, списком і в наявності; проводити роботу щодо зміцнення військової дисципліни, запобігання надзвичайним подіям, кримінальним та іншим правопорушенням серед особового складу, своєчасно виявляти й усувати їх причини; аналізувати стан військової дисципліни і об`єктивно доповідати про це старшому командирові (начальникові).
Відповідно до ст. 5 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України за стан військової дисципліни у з`єднанні, військовій частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир. Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення.
Таким чином, у відповідності до Закону України «Про Статут Збройних Сил України», Дисциплінарного статуту Збройних Сил України потерпілі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 мали право отримувати пояснення від обвинуваченого ОСОБА_3 щодо його відсутності на території тимчасової дислокації підрозділу.
Однак, незважаючи на обізнаність обвинуваченого ОСОБА_3 про те, що потерпілі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 є військовослужбовцями командного складу, та він, будучи у званні «солдат», знаходиться у їх підпорядкуванні, не бажаючи надавати будь-які пояснення з приводу своєї тривалої відсутності та неповідомлення про місце перебування, під час вчинення даного кримінального правопорушення діяв з прямим умислом, оскільки усвідомлював та бажав заподіяти тілесні ушкодження безпосереднім начальникам, а саме потерпілим: ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .
Відповідно до ст. 405 КК України безпосереднім об`єктом даного кримінального правопорушення є порядок беззастережної покори начальнику, яка встановлена у Збройних Силах і забезпечує начальнику можливість керувати діяльністю своїх підлеглих в інтересах військової служби. Додатковим об`єктом є життя, здоров`я та особиста недоторканність начальника. Злочин посягає на можливість командира (начальника) у будь-яких умовах виконувати свої обов`язки і твердо керувати діями підлеглих в інтересах військової дисципліни та порядку.
З об`єктивної сторони вказане кримінальне правопорушення може мати такі форми: заподіяння тілесних ушкоджень, побоїв або вчиненні інших насильницьких дій щодо начальника у зв`язку з виконанням ним обов`язків з військової служби (ч. 2 ст. 405 КК України).
Мотивом вчинення обвинуваченим ОСОБА_3 вказаного кримінального правопорушення є невдоволення службовою діяльністю потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , та вимогою надати пояснення щодо тривалої відсутності обвинуваченого, що пов`язано з виконанням обов`язків військової служби.
Таким чином, обвинувачений ОСОБА_3 , будучи невдоволеним діями потерпілих: ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які бажали отримати пояснення з приводу неправомірної поведінки останнього, будучи в той момент роздратованим діями потерпілих, які в свою чергу зробили йому зауваження з цього приводу, наніс потерпілим тілесні ушкодження, як безпосереднім начальникам у зв`язку із виконанням ними обов`язків з військової служби, в умовах воєнного стану.
Та така агресивна поведінка обвинуваченого узгоджується з показаннями свідка ОСОБА_26 , який суду показав, що ОСОБА_3 агресивно реагував на зауваження, та така його поведінка була постійною. 
Що також узгоджується й з службовою характеристикою, наданою командиром САБатр капітаном ОСОБА_38 на ОСОБА_3 , відповідно до якої за час проходження служби на займаній посаді зарекомендував себе з негативної сторони. До виконання службових обов`язків відноситься безвідповідально. Поставлені завдання не виконує вчасно. При виконанні дорученої справи відмічаються переважно негативні реакції на зауваження щодо якості виконання ним своїх службових обов`язків. На критику реагує неадекватно. Намагання підвищувати свій професійний рівень не виявлено. Не в повній мірі знає Статути Збройних Сил України, накази, настанови та свої службові обов`язки, при виконанні ним своїх службових обов`язків дозволяє собі відступлення від їх вимог. (а.к.п. 73 том № 2).
Вирішуючи доводи сторони захисту щодо невірної кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_3 в частині незаконності додаткової кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 121 КК України, суд зазначає, що у випадку якщо особа одним-єдиним діянням вчиняє одночасно два або більше самостійних злочини, при цьому всі злочини вчиняються одночасно одним актом (нероздільним), в один і той самий момент часу, в одному й тому самому місці (одні й ті самі діяння), то за наявності ознак вони кваліфікуються за різними статтями або частинами статті КК України і становлять ідеальну сукупність. 
Поєднання ч. 3 ст. 406 КК України (Порушення статутних правил взаємовідносин між військовослужбовцями за відсутності відносин підлеглості, що спричинило тяжкі наслідки або вчинене із застосуванням зброї) та ч. 1 ст. 121 КК України (Умисне тяжке тілесне ушкодження) є класичним прикладом ідеальної сукупності військового та загальнокримінального злочинів. Жодна з цих статей повністю не охоплює зміст скоєного.
Не є слушними доводи захисника стосовно конкуренції загальної і спеціальної норм оскільки при ідеальній сукупності вчиняється не один, а два або більше злочини, кожен з яких підпадає під ознаки окремої статті КК. При конкуренції норм вчиняється один злочин, охоплюваний ознаками різних статей КК. 
Зазначене підтверджується й висновками судів у аналогічних справах (Ухвала Дніпровського апеляційного суду від 31 серпня 2022 року, залишена без змін Постановою ВС від 14 вересня 2023 року у справі № 183/3532/21; Ухвала ВССУ від 05 листопада 2015 року у справі 5-2407км15).
Таким чином, дії обвинуваченого вірно кваліфіковано органом до судового розслідування за:
-ч. 4 ст. 405 КК України, як заподіяння тілесних ушкоджень щодо начальника у зв`язку з виконанням ним обов`язків з військової служби, в умовах воєнного стану;
-за ч. 3 ст. 406 КК України, як порушення статутних правил взаємовідносин підлеглості, що спричинило тяжкі наслідки;
-за ч. 1 ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння. 
Що стосується клопотання сторони захисту про визнання протоколів слідчих експериментів за участю потерпілих та додатки до них недопустимими доказами у зв`язку із тим, що потерпілі не виконують покладені на них обов`язки явки до суду, суд зазначає наступне.
Так, відповідно до матеріалів кримінального провадження потерпілі ОСОБА_6 , ОСОБА_9 та ОСОБА_7 були допитані безпосередньо судом під час розгляду справи.
Надалі, від потерпілих на адресу суду були направлені заяви із проханням проводити подальший розгляд справи за їх відсутності.
За клопотанням сторони захисту про повторний допит потерпілих, судом повторно був здійснений виклик потерпілих, однак на адресу суду від останніх надійшли заяви в яких останні просили проводити розгляд справи за їх відсутності та підтримали свої показання, які були надані раніше, а тому судом у діях потерпілих не вбачається ознак порушення покладених на останніх обов`язків, визначених ст. 57 КПК України.
Неможливість повторного допиту з об`єктивних причин потерпілих не може бути підставою для визнання доказів не допустимими, оскільки інші докази, у тому числі й протоколи слідчих дій підлягають оцінці судом на відповідність вимогам КПК України, а також у сукупності та взаємозв`язку з іншими доказами.
Слідчі експерименти за участі потерпілих були проведені: 24 листопада 2022 року, 14 січня 2023 року, із метою перевірки та уточнення відомостей щодо обставин подій отримання тілесних ушкоджень потерпілими ОСОБА_6 , ОСОБА_9 та ОСОБА_7 . Потерпілим у свою чергу були роз`яснені їх права, передбачені ст.ст. 56, 57 КПК України та обов`язки, передбачені ст. 66 КПК України, а також попереджено останніх про кримінальну відповідальність відповідно до ст. 384 КК України за дачу завідомо неправдивих показань.
У вказаних слідчих експериментах окрім потерпілих брали участь: слідчий та спеціаліст, який проводив відео зйомку. Фіксування процесуальних дій відбувалось за допомогою відеокамери, про що зазначено у протоколах слідчих експериментів, а до протоколів додані відповідні диски із відеозаписами. Протоколи були підписані учасниками процесуальної дії, зазначивши про відсутність зауважень.
Матеріали кримінального провадження містять достатні підстави для висновку про те, що протоколи слідчих експериментів від 24 листопада 2022 року та 14 січня 2023 року відповідають вимогам кримінального процесуального закону, зокрема статей 104, 105 КПК України, а саму слідчу дію проведено за правилами та в порядку, передбаченими ст. 240 КПК України, із дотриманням встановленої кримінальним процесуальним законом процедури проведення слідчого експерименту за участю потерпілих.
Доказ, отриманий у порядку, встановленому кримінальним процесуальним законом, відповідно до ст. 86 КПК України є допустимим. У той же час у матеріалах провадження відсутні підстави, визначені ст. 87 цього Кодексу, для визнання протоколів слідчого експерименту недопустимим доказом.
Крім того, відомості, отримані під час проведення зазначених слідчих експериментів повністю узгоджуються з показаннями потерпілих, наданих під час судового розгляду та містять суттєвих розбіжностей.
Незначні відмінності в показаннях потерпілих, які не впливають на повноту отриманих відомостей щодо події кримінального правопорушення, суд відносить на особливості пам`яті потерпілих та значний час, що пройшов з моменту проведення слідчих експериментів та допиту їх у суді. 
Окрім цього, стороною захисту під час судового розгляду було заявлено клопотання про визнання доказів недопустимими, в обґрунтування якого зазначено, що у матеріалах кримінального провадження мається протокол про надання доступу до матеріалів (додаткових матеріалів) досудового розслідування від 18 січня 2023 року. Протокол складений старшим слідчим Третього слідчого відділу ТУ ДБР, розташованого у м. Краматорську старшим лейтенантом ОСОБА_39 вказаному протоколі міститься запис про ознайомлення підозрюваного з матеріалами досудового розслідування, яке проводилося у приміщенні гауптвахти ІНФОРМАЦІЯ_6 , яка розташована за адресою АДРЕСА_2 , в період часу з 21 год. 30 хв. 18 січня 2023 року до 22 год. 40 хв. 18 січня 2023 року. Ознайомлення підозрюваного з матеріалами досудового розслідування не містить записів про присутність захисника, що є порушенням права на захист. Разом із тим, в матеріалах справи наявний протокол допиту підозрюваного від 18 січня 2023 року. Текст вказаного протоколу повністю надрукований за допомогою комп`ютерної техніки, без присутності адвоката, що є прямим порушенням права на захист.
Однак, судом не може бути взятим до уваги посилання сторони захисту на порушення права на захист під час надання підозрюваному права на ознайомлення із матеріалами досудового розслідування, оскільки відповідно до протоколу про надання доступу до матеріалів (додаткових матеріалів) досудового розслідування від 18 січня 2023 року, підозрюваний ОСОБА_3 у графі протоколу «З протоколом ознайомлений» зазначив про те, що «З матеріалами кримінального провадження ознайомлений без обмежень у часі. Заяв, зауважень, доповнень не маю», що свідчить про повне та належне ознайомлення обвинуваченого з усіма матеріалами досудового розслідування.
При цьому, КПК України не вимагає обов`язкову присутність захисника при наданні обвинуваченому доступу до матеріалів досудового розслідування та таке ознайомлення не може вважатися таким, що порушує право на захист обвинуваченого, зважаючи й на те, що захиснику такі матеріали також були відкриті, що підтверджується протоколом надання доступу до матеріалів (додаткових матеріалів) досудового розслідування від 18 січня 2023 року захиснику ОСОБА_40 . 
Крім цього, в матеріалах кримінального провадження містяться розписки про отримання копії обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування ОСОБА_3 та захисника ОСОБА_41 , які вказані документи отримали 18 січня 2023 року.
Що ж стосується клопотання сторони захисту в частині визнання неналежним та недопустимим доказом обвинувального акту у даному кримінальному провадженні, слід зазначити наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 84 КПК України, процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Частиною 4 ст. 110 КПК України визначено, що обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу.
Таким чином, обвинувальний акт є процесуальним документом, у якому визначаються межі обвинувачення, яке пред`являється особі, однак не є джерелом доказу винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення, у зв`язку із чим до нього не можливо застосовувати норми ст.ст. 85, 86 КПК України щодо належності та допустимості доказів, а тому в цій частині клопотання сторони захисту задоволенню не підлягає.
Розглядаючи клопотання сторони захисту в частині визнання протоколу допиту підозрюваного від 18 січня 2023 року неналежним та недопустими доказом, суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, крім порядку отримання показань, визначеного статтею 615 цього Кодексу.
У свою чергу слід зазначити, що недотримання засади безпосередності призводить до порушення презумпції невинуватості, забезпечення права на захист, змагальності сторін.
Показання - це відомості, які надаються в усній або письмовій формі під час допиту підозрюваним, обвинуваченим, свідком, потерпілим, експертом щодо відомих їм обставин у кримінальному провадженні, що мають значення для цього провадження.
Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК України та не вправі оцінювати показання, які були надані підозрюваним на стадії досудового розслідування. 
Згідно зі ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Досягнення вказаної мети є однією з форм реалізації визначених у ч. 1 ст. 1 КК України завдань закону про кримінальну відповідальність – правового забезпечення охорони від злочинних посягань прав і свобод людини і громадянина, власності та інших охоронюваних законом цінностей, а також запобігання злочинам.
Згідно зі ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, повинно бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Обставин, які б пом`якшували або обтяжували покарання обвинуваченому ОСОБА_3 судом не встановлено.
При призначенні покарання обвинуваченому згідно з вимогами ст. ст. 65-67 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до тяжких кримінальних правопорушень, особу обвинуваченого, якій є одруженим, на утриманні нікого не маючий. Відповідно до довідки-характеристики, виданої Шумською міською радою Тернопільської області, за час проживання на території села зарекомендував себе з позитивної сторони, одружений, вимогливий до себе, відповідальний, користується авторитетом серед жителів села. Відповідно до характеристики наданої ТОВ «Агаріс Міко Україна», до роботи ставиться сумлінно, добросовісно виконує свої обов`язки. За час роботи зарекомендував себе з доброї сторони, вимогливий до себе, дисциплінований, користується повагою серед товаришів та керівництва. 
Суд вважає за доцільним призначити ОСОБА_3 покарання в межах санкції статей у вигляді позбавлення волі, та вважає, що це покарання, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.
Відповідно до ухвали слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25 листопада 2022 року до обвинуваченого ОСОБА_3 було застосовано запобіжний у вигляді тримання під вартою.
За таких обстави, строк попереднього ув`язнення підлягає зарахуванню в строк відбування покарання з дотриманням правил ст. 72 КК України.
Питання про долю речових доказів суд вирішує у відповідності до приписів ч. 9 ст. 100 КПК України.
У відповідності до ч. 2 ст. 124 КПК України з обвинуваченого  ОСОБА_3 необхідно стягнути на користь держави витрати на проведення по справі судової експертизи за спеціальністю 3.3 «Дослідження холодної зброї» № СЕ-19/104-23/1241-ХЗ від 11 січня 2023 року, згідно наданої довідки. 
На підставі викладеного та керуючись статтями 100, 124, 370, 373, 374, 376, 394 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 405, ч. 3 ст. 406, ч. 1 ст. 121 КК України, та призначити йому покарання у вигляді:
-за ч. 4 ст. 405 КК України 8 (восьми) років позбавлення волі;
-за ч. 3 ст. 406 КК України 5 (п`яти) років позбавлення волі;
-за ч. 1 ст. 121 КК України 6 (шести) років позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , покарання у виді 8 (восьми) років позбавлення волі.
Строк відбування покарання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відраховувати з моменту приведення вироку до виконання.
На підставі ст. 72 КК України, зарахувати  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення в рамках даного кримінального провадження з 23 листопада 2022 року по 13 лютого 2025 року, із розрахунку: один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 у виді застави в сумі 242240 гривень залишити до набрання вироком законної сили. 
Після набрання вироком законної сили заставу у сумі 242240 грн. повернути заставодавцю. 
Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 01 грудня 2022 року на: ніж із плямами бурого кольору, спальний мішок зеленого кольору з плямами бурого кольору - скасувати.
Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави витрати на проведення по справі судової експертизи за експертною спеціальністю 3.3 «Дослідження холодної зброї» № СЕ-19/104-23/1241-ХЗ від 11 січня 2023 року у сумі 1132 (одна тисяча сто тридцять дві) гривні 68 копійок.
Речові докази: 
- ніж із плямами бурого кольору, спальний мішок зеленого кольору з плямами бурого кольору - знищити.
Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку, шляхом подачі апеляційної скарги через Чечелівський районний суд міста Дніпра.
Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1