Справа № 703/3936/26 
2-а/703/48/26 

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 липня 2026 року м. Сміла

Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі судді Биченка І.Я., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, 

у с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_2 про та скасування постанови про адміністративне правопорушення.
Свої вимоги обґрунтовує тим, що постановою начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 №886 від 23.04.2026 його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП, та накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17 000 грн. 00 коп. за те, що він, не з`явився 09:00 год 06.10.2026 по повістці №5009353 до ІНФОРМАЦІЯ_2 для проходження медичного огляду, що необхідно для визначення призначення на особливий період.
Позивач стверджує, що правопорушення він не вчиняв, оскільки як на день розгляду справи, так і на дату ймовірної неявки він мав законну й чинну відстрочку від мобілізації за п.11 ч.1 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» строком – до завершення мобілізації. При цьому, він не приймався на військову службу за контрактом, не був обмежено придатним та не виявляв бажання пройти огляд. 
Просив урахувати, що він не отримував будь-якої повістки, а в тексті постанови повністю відсутні докази того, що повістка на його ім`я взагалі була направлена або вручена у встановленому законом порядку. Його також не повідомляли про час і місце розгляду самої справи, який відбувся 23.04.2026.
Також зазначив, що постанова про притягнення його до відповідальності містить часові невідповідності. Так. У мотивувальній частині зазначено, що він не з`явився за повісткою 06.10.2026, однак саму постанову винесено 23 квітня 2026 року. Відповідно, постанова містить суперечності щодо дати події правопорушення (різниця в один рік).
Крім того вказав, що на час розгляду справи про притягнення його до адміністративної відповідальності закінчився строк, встановлений ст.38 КУпАП, в межах якого може бути накладено адміністративне стягнення, то ж провадження у справі не могло бути розпочате та підлягало закриттю на підставі п.7 ч.1 ст.237 КУпАП.
У зв`язку з цим, ОСОБА_1 просив визнати протиправною та скасувати постанову № 886 від 23 квітня 2026 року про притягнення його до відповідальності за ч.3 ст.210-1 КУпАП та закрити провадження у справі. 
Ухвалою від 17 червня 2026 року суд задоволив заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову та зупинив стягнення у виконавчому провадженні № 81207086, відкритому 09.06.2026 Відділом державної виконавчої служби у місті Смілі Черкаського району Черкаської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України з примусового виконання постанови начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 за №886 від 23.04.2026 про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави 17 000,00 штрафу - до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 703/3936/26.
Ухвалою від 17 червня 2026 року суд поновив ОСОБА_1 строк для звернення до суду з позовом, відкрив провадження у справі та постановив розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Одночасно суд встановив відповідачу строк для подання відзиву.
Відповідач – ІНФОРМАЦІЯ_3 , своїм правом на подання відзиву та доказів не скористався. 
Частиною 5 ст. 262 КАС України визначено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
З огляду на викладене справа розглядається в порядку спрощеного провадження без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі, на підставі наявних у справі матеріалів.
Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до вимог ч. 4 ст. 229 КАС України.
Дослідивши матеріали справи, суд доходить наступного висновку.
Судом установлено, що 23 квітня 2026 року начальник ІНФОРМАЦІЯ_2 полковник ОСОБА_2 виніс постанову, якою визнав ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, визначеного ч.3 ст.210-1 КУпАП, та наклав на нього штраф у сумі 17000 грн.
Згідно з цією постановою підставою для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності стало те, що він не з`явився на 09:00 годину 06.10.2026 по повістці №5009353 ДО ІНФОРМАЦІЯ_2 для проходження медичного огляду, що необхідно для визначення призначення військовозобов`язаного на особливий період. Цим він порушив обов`язок, визначений абз.2 ч.1 ст.22 Закону України «Про мобілізацій підготовку та мобілізацію»: з`являтись за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці, для визначення призначення на особливий період.
Згідно зі ст. 55 Конституції України кожному гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Згідно з ч.1 ст. 5 КАСУ кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у визначений законом спосіб.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Спірні правовідносини виникли в зв`язку притягненням позивача до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП внаслідок порушення законодавства про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, а саме через не прибуття за викликом до ТЦК та СП.
Відповідно до ст. 210-1 ч. 3 КУпАП порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до Указу Президента України №303/2014 від 17.03.2014 р. «Про часткову мобілізацію», затвердженого Законом України від 17.03.2014 р. № 1126-VІ, в Україні оголошено часткову мобілізацію, отже з того часу настав особливий період, який триває по теперішній час, оскільки рішення про демобілізацію, затвердженого Верховною Радою України (ст. 11 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію») не приймалось. Щодо факту запровадження особливого періоду в Україні з 18.03.2014 наголосив Верховний Суд України у постанові від 30.05.2018 в справі №521/126/16-ц.
Крім того, Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан, який діє до тепер.
Отже, з 18 березня 2014 року в Україні діє особливий період.
Адміністративна відповідальність за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП настає за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період.
Тобто, диспозиція ч. 3 ст. 210-1 КУпАП є бланкетною та відсилає до спеціального законодавства та підзаконних нормативно-правових актів, які регулюють правовідносини щодо оборони, мобілізаційної підготовки та мобілізації.
Обґрунтовуючи протиправність притягнення до адміністративної відповідальності позивач зазначає, що він не був належним чином повідомлений про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 , не був обізнаний про розгляд справи про притягнення його до адміністративної відповідальності а дізнався про наявність постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності після направлення постанови на примусове виконання.
Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів визначені Законом України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".
Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду.
Процедуру оповіщення військовозобов`язаних та резервістів, їх прибуття до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки тощо визначає Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період (надалі Порядок, чинний на час виникнення спірних правовідносин), що затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 560 від 16.05.2024.
Відповідно до п. 28 Порядку виклик громадян до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки чи їх відділів, відповідних підрозділів розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ під час мобілізації здійснюється шляхом вручення (надсилання) повістки (додаток 1).
Разом з тим, підтвердження надсилання позивачу рекомендованого поштового відправлення із повісткою про виклик відповідачем суду не надано. 
В постанові, що оскаржується, не зазначено, у який спосіб здійснювалось оповіщення позивача (особисто чи поштовими засобами зв`язку). Якщо оповіщення здійснювалось поштовими засобами зв`язку, то постанова не містить дати та номера поштового відправлення АТ «Укрпошта», яким було відправлено повістку, адресу, на яку було направлено повістку, дату належного підтвердження оповіщення військовозобов`язаного, що є основним доказом для підтвердження вини ОСОБА_1 .
У разі не оповіщення або ж повернення відповідного відправлення через невручення, указана обставина не може бути підтверджена жодним доказом зі сторони позивача, а тому обставину належного оповіщення має доводити саме відповідач. Однак будь-яких доказів на підтвердження викладеного відповідачем не надано. 
Отже, для притягнення особи до адміністративної відповідальності за порушення вказаних положень законодавства особа, уповноважена на складення постанови про адміністративне правопорушення, повинна довести, що особа, отримавши відповідне розпорядження чи повістку, не з`явилась до компетентного органу у встановлений строк, для взяття її на військовий облік чи виконання інших, передбачених чинним законодавством дій.
Суд також ураховує, що відповідно до п.63 Порядку призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, військовозобов`язані, у яких строк дії відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період не завершився, на медичний огляд не направляються, крім випадків, коли військовозобов`язані приймаються на військову службу за контрактом, або були визнані обмежено придатними та не проходили повторний медичний огляд з метою визначення їх придатності до військової служби (за винятком тих, які визнані в установленому порядку особами з інвалідністю), або самостійно виявили бажання пройти медичний огляд..
Судом установлено, що станом на дату винесення оскаржуваної постанови у позивача ОСОБА_1 була відстрочка на підставі п.11 ч.1 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та моібілзацію» до завершення мобілізації, що підтверджується витягом з додатку «Резерв+».
Доказів про те, що ОСОБА_1 приймався на військову службу за контрактом, або був визнаний обмежено придатними та не проходив повторний медичний огляд з метою визначення придатності до військової служби, або самостійно виявив бажання пройти медичний огляд, суду не надано. 
Згідно ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.
Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.
Обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
У справі «Барбера, Мессеге і Хабардо проти Іспанії» від 06.12.1998 (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.
Верховний Суд у постанові від 08.07.2020 в справі №463/1352/16-а зазначив, що у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Саме суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Отже, згідно принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.
Таким чином, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.
Незважаючи на викладене відповідачем не доведено порушення ОСОБА_1 вимог ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», та як наслідок вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, доказів правомірності прийнятого рішення суду не надано.
Посилання позивача на хронологічні суперечності, що містяться у оскаржуваній постанові, суд відхиляє як підставу для визнання цієї постанови протиправною, оскільки зазначення у першому абзаці мотивувальної частини постанови дати - 06.10.2026 вочевидь є опискою, з урахуванням того, що в подальшому обґрунтування притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності містить посилання саме на дату – 06.10.2025. 
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Частиною 3 статті 286 КАС України встановлено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:
1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;
2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);
3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;
4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
Відповідачем не подано до суду доказів та не зазначено обставин, які безсумнівно підтверджують наявність складу правопорушення та спростовують пояснення позивача, викладені в адміністративному позові, та які б дозволили вказати на достовірність обставин, викладених у постанові про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, а тому будь-які сумніви з приводу наявності вини трактуються на користь особи, відносно якої винесена постанова.
Таким чином, ураховуючи, що в ході розгляду справи відповідачем, на якого у даному випадку покладено обов`язок щодо доказування, не доведено правомірності прийнятого стосовно позивача оскаржуваного рішення, суд дійшов висновку про необхідність скасування оскаржуваної постанови із закриттям провадження в справі про адміністративні правопорушення за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
При цьому суд ураховує, що нормами ст. 286 КАС України не передбачено право суду за наслідками розгляду справи визнати рішення суб`єкта владних повноважень протиправним.
Оскільки провадження у справі підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, відсутні підстави для застосування ст.38 КУпАП.
Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 139 КАС України.
Відповідно до частини першої наведеної статті при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відтак, слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь позивача 1664 грн. 00 коп. судового збору, сплаченого за звернення до суду з наведеним позовом, а також за подання до суду заяви про забезпечення позову, яка була задоволена.
Докази на понесення позивачем будь-яких інших судових витрат матеріали справи не містять.
Керуючись ст. 241-243, 246, 286 КАС України

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задоволити повністю.
Скасувати постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 №886 від 23 квітня 2026 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210-1 КУпАП та накладення на нього 17000 грн. штрафу.
Закрити справу про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210-1 КУпАП у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1 1664 грн. 00 коп. судового збору.
Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 10-ти днів з дня складення повного тексту.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення складено 09 липня 2026 року.

Учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ; 
відповідач – ІНФОРМАЦІЯ_5 , місце знаходження: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 .

Суддя        І.Я. Биченко