Справа № 309/3467/26
Провадження № 1-кс/309/403/26

У Х В А Л А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

10 вересня 2026 року м. Хуст 

Слідчий суддя Хустського районного суду Закарпатської області ОСОБА_1 за участю секретаря ОСОБА_2 , адвоката ОСОБА_3 розглянувши клопотання слідчого СВ Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_4 за погодженням прокурора Хустської окружної прокуратури ОСОБА_5 у кримінальному провадженні № 12026071050000455 від 07.09.2026 р. щодо кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.286 КК України про арешт тимчасово вилученого майна,-

В С Т А Н О В И В:

Слідчий СВ Хустського РУП ГУНП України в Закарпатській області ОСОБА_4 за погодженням прокурора Хустської окружної прокуратури ОСОБА_5 у кримінальному провадженні № 12026071050000455 від 07.09.2026 р. щодо кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.286 КК України звернувся в суд з клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна .
Клопотання вмотивовано тим, що 06.09.2026 близько 19 год. 40 хв. що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 , депутат Хустської міської ради, керуючи автомобілем марки «Jeep Grand Cherokee» д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись біля будинку №35 вул. Мала в м. Хуст у напрямку будинку 13А по вул.. Мала в м. Хуст, не врахував дорожню обстановку, не забезпечив безпечну дистанцію, внаслідок чого допустив наїзд на неповнолітнього ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканця АДРЕСА_2 , який рухався на електросамокаті марки «G2» в м. Хуст у зустрічному напряку. Внаслідок ДТП неповнолітній отримав тілесні ушкодження та був доставлений до медичного закладу з діагнозом — перелом правої великогомілкової кістки. Обставини ДТП зафіксовані камерою відеоспостереження. Водії ОСОБА_6 освідчений – тверезий. Транспортний засіб марки «Jeep Grand Cherokee» д.н.з. НОМЕР_1 та електросамокат марки «G2» вилучені та поміщені на майданчик тимчасового тримання транспортних засобів Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області.
В ході проведення огляду, який проводився 06.09.2026 в м. Хуст по вул.. Мала біля буд. 35 Закарпатської області було вилучено автомобіль марки «Jeep Grand Cherokee» д.н.з. НОМЕР_1 , який перебуває у користуванні ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 та який згідно технічного паспорта зареєстрований за за ОСОБА_8 мешканцем АДРЕСА_3 . Даний автомобіль поміщено на майданчик тимчасового тримання транспортних засобів Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області
Крім цього, в ході проведення огляду, який проводився 06.09.2026 в м. Хуст по вул.. Івана Франка, 113 біля адмінбудівлі КНП «Хустська РЛ» було вилучено електросамокат марки «G2», який перебував у користуванні неповнолітнього ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканця АДРЕСА_2 та на праві приватної власності належить його батьку ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_3 .. Даний самокат поміщено майданчик тимчасового тримання транспортних засобів Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області
Відповідно до ч.2 ст. 168 КПК України тимчасове вилучення майна може здійснюватися під час обшуку, огляду. 
Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно у вигляді речей, якщо є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям зазначеним у частині 2 ст.167 КПК України, тобто критеріям тимчасово вилученого майна. 
На підставі викладеного, та у зв`язку з тим, що вилучені речі є речовими доказами у кримінальному провадженні, із якими необхідно провести ряд слідчих дій, та згідно п. 4 ст. 2 ст. 167 КПК України відповідають критеріям тимчасово вилученого майна, однак в разі не накладення арешту їх необхідно негайно повернути, згідно ч. 5 ст. 171 КПК України, особі у якої вилучено, що може привести до втрати чи знищення речових доказів.
У своєму клопотанні слідчий покликаючись на норми ст.ст. 168, 170 КПК України просить суд накласти арешт на: автомобіль марки «Jeep Grand Cherokee» д.н.з. НОМЕР_1 , який перебуває у користуванні ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 та електросамокат марки «G2», який на праві приватної власності належить ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_3 , зберігати на майданчику тимчасового тримання транспортних засобів Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області.
В судове засідання слідчий СВ Хустського РУП ГУНП в Закарпатській ОСОБА_4 не з`явився, у своєму клопотанні просить розглянути у його відсутність. 
В судове засідання власник вилученого майна, а саме електросамокату марки «G2», який на праві приватної власності належить ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_3 , не з`явився, про місце і час розгляду клопотання належним чином був повідомлений, шляхом надіслання СМС повідомлення на мобільний телефон, який був вказаний слідчим у клопотанні, про причини неявки суд не повідомив. 
В судовому засіданні адвокат ОСОБА_3 , який є представником користувача вилученого майна автомобіля марки «Jeep Grand Cherokee» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_6 заперечив проти задоволення клопотання слідчого з мотивів , які викладені у його письмових запереченнях. У своїх запереченнях адвокат вказує, що клопотання не містить обґрунтування потреби втручання у права і свободи його довірителя шляхом повного обмеження всіх правомочностей права власності та не вказується для виконання якого завдання необхідно застосування заходу забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна ОСОБА_6 і поміщення такого на штраф майданчик Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області. У своєму клопотанні сторона обвинувачення обмежилась лише посиланням на те, шо транспортний засіб є тимчасово вилученим майном і тому необхідно накласти арешт на нього.
Такого обґрунтування не достатньо для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна, ба більше вважає що без застосування такого можливо досягти завдань кримінального провадження так як його довіритель повністю сприяє стороні обвинувачення у встановлені об`єктивної істини у даному кримінальному провадженні.
Постановою слідчого Хустського РУП ГУІІП в Закарпатській області визнано зазначений вище транспортний засіб речовим доказом, однак така постанова не містить жодних обґрунтувань, того чому вказане майно є речовими доказом тобто слідчим не вказано, з якими критеріям зазначені об`єкти цивільного обороту він відніс до матеріальних об`єктів, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності га інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Тобто слідчим взагалі не наведено в постанові критерії визнання об`єкта речовим доказом передбачених ст. 98 КПК України.
Одночасно клопотання сторони обвинувачення не містять жодних відомостей, які підтверджені належними та допустимими доказами, про існування обставини, які підтверджують, що їх незастосуванпя призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Отже, враховуючи вищевикладене, позбавлення добросовісного власника майна, можливості розпоряджатися власністю, як захід забезпечення кримінального провадження, порушує право власності та суперечить ст. 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, у тому випадку, коли у кримінальному провадженні відсутні підстави, які б виправдовували втручання держави у право на мирне володіння майном у контексті забезпечення «справедливого балансу» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту прав конкретної особи фізичної чи юридичної особи.
Враховуючи вище наведене, вважає, що у клопотанні сторони обвинувачення не наведено жодних обставин підтверджених відповідними доказами які б давали підстави для повного обмеження права власності його довірителя, застосування арешту у такому виді не співрозмірне обмеженню Конституційного права ОСОБА_6 , більше того його довіритель в будь-який момент готовий надавати вищевказаний транспортний засіб для проведення тих чи інших слідчих дій чи проведення відповідних експертиз, а тому на даний час наявні підстави для відмови в застосуванні заходу забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна і у відповідності до ч. 6 ст. 100 КПК України передачі такого майна на відповідальне зберігання ОСОБА_6 .
Перевіривши надані матеріали клопотання та дослідивши докази по даних матеріалах, слідчий суддя вважає, що клопотання слідчого підлягає до задоволення виходячи з наступного.
Згідно п.1 ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
В судовому засіданні встановлено, що 06.09.2026 близько 19 год. 40 хв. що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 , депутат Хустської міської ради, керуючи автомобілем марки «Jeep Grand Cherokee» д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись біля будинку №35 вул. Мала в м. Хуст у напрямку будинку 13А по вул.. Мала в м. Хуст, не врахував дорожню обстановку, не забезпечив безпечну дистанцію, внаслідок чого допустив наїзд на неповнолітнього ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканця АДРЕСА_2 , який рухався на електросамокаті марки «G2» в м. Хуст у зустрічному напряку. Внаслідок ДТП неповнолітній отримав тілесні ушкодження та був доставлений до медичного закладу з діагнозом — перелом правої великогомілкової кістки. Обставини ДТП зафіксовані камерою відеоспостереження. 
Відомості про дане кримінальне правопорушення внесено 07.09.2026 слідчим до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 12026071050000455 за ознаками злочину передбаченого ч.1 ст. 286 КК України.
В ході проведення огляду місця події ДТП були виявлені і вилучені автомобіль марки «Jeep Grand Cherokee» д.н.з. НОМЕР_1 та електросамокат марки «G2».
Постановою слідчого СВ Хустського РУП ГУНП в Закарпастькій області ОСОБА_10 всі вище перелічені транспортні засоби визнано речовими доказами та визначено місце їх зберігання, зокрема територію майданчика для зберігання транспортних засобів Хустського РУП ГУ НП в Закарпатській області.
Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
Відповідно до ч. 2 ст. 91 КПК України, доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.
Виходячи зі змісту вимог ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Одним з таких заходів забезпечення, згідно п. 7 ч. 2 вказаної статті, є арешт майна.
Доказами у кримінальному провадженні, відповідно до ч. 1 ст. 84 КПК України, є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.
Частиною 2 вказаної статті передбачено, що процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Так, майно, яке є речовим доказом та відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.
Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, який ратифікований Верховною Радою України 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, п. п. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", п. п. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадженні слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою, гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб; умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Так, діяльність, яка перевіряється під час досудового розслідування пов`язана з встановлення обставин дорожньо-транспортної пригоди, яка призвела до отримання двома пасажирами одного з транспортних засобів тяжких травм.
Отже, транспортні засоби, внаслідок зіткнення яких сталася дорожньо-транспортна пригода з постраждалими, вилучені 06.09.2026 р. під час проведеного огляду місця ДТП, відповідають критеріям речових доказів, оскільки зберегли на собі сліди вчинення кримінального правопорушення і можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.
Водночас ці обставини мають бути перевірені шляхом проведення їх дослідження в сукупності з отриманими іншими відомостями під час проведення слідчих дій, зокрема судових експертиз.
Насамперед, загальновідомим серед правників, які здійснюють свою діяльність у сфері кримінального права, що для встановлення істини у справах про ДТП з постраждалими необхідно провести ряд основних інженерно-транспортних експертиз, зокрема про дослідження технічного стану транспортного засобу, дослідження обставин та механізму ДТП, а також транспортно-трасологічного дослідження, об`єктом дослідження яких є транспортні засоби, які приймали участь у ДТП.
Для об`єктивного виконання цих експертних досліджень методика їх проведення регламентує надання експертам для дослідження відповідних об`єктів, у даному випадку вилученого автомобіля та самоката у стані, які вони мали на момент вилучення після ДТП.
Зазначені обставини мають суттєве значення для кримінального провадження. Без їх отримання неможливо всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, встановити всіх осіб, причетних до вчинення вказаного кримінального правопорушення, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних процесуальних рішень.
Таким чином, арешт на це майно з підстав передбачених п.1 ч. 2, ч. 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна. Завдання полягає в тому, щоб дослідити ті обставини кримінального провадження, про які органу досудового розслідування відомо на даний час та які дають достатньо обґрунтовані підстави для звернення до суду з відповідним клопотанням про арешт майна.
Такий висновок узгоджується з практикою застосування ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону. Досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним, тобто для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар для особи. На стадії досудового розслідування в цьому кримінальному провадженні виправдана потреба у тимчасовому втручанні в права та інтереси власника та володільця майна, шляхом накладення арешту, заборони користування та розпорядження, з метою запобігання його зникнення, знищення, пошкодження, зміни. Держава гарантує право громадянина на забезпеченням проведення ефективного досудового розслідування. Таким чином, тимчасове обмеження Конституційних прав власника/володільця має незначний строковий характер, відтак основоположні суспільні інтереси, переважають принцип мирного володіння майном.
У зв`язку з цим, слідчий суддя дійшов висновку, що необхідність накладення арешту на речові докази є виправданою, більш суспільно значимою та превалює над принципом вільного володіння майном.
Слід зауважити, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження. Слідчий суддя на цій стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення фактичних обставин вчиненого кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що надані суду матеріали є достатніми для застосування в рамках даного кримінального провадження, заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких є арешт майна.
Правомірним є арешт за умови одночасного існування критеріїв правомірності цього втручання (зокрема, законності, суспільного інтересу та справедливого балансу).
Оцінюючи встановлені в судовому засіданні обставини, завдання арешту майна, як виду заходу забезпечення кримінального провадження, наслідки, які матиме накладення арешту на вилучені транспортні засоби, з метою забезпечення їх схоронності, як речових доказів, вважаю за необхідне накласти на них арешт, заборонивши будь-кому, будь-яким чином відчужувати, розпоряджатися та користуватися ним, оскільки в іншому випадку є загроза його знищення, розпорядження та відчуження, а також ремонтування та користування, внаслідок чого можуть бути втрачені істотні ознаки та властивості цього майна, що зашкодить повноті розслідування.
Відповідно до ст. 388 КК України розтрата, відчуження, приховування, підміна, пошкодження, знищення майна або інші незаконні дії з майном, на яке накладено арешт, із заставленим майном або майном, яке описано, чи порушення обмеження (обтяження) права користуватися таким майном, здійснене особою, якій це майно ввірено, а також здійснення представником банку або іншої фінансової установи банківських операцій з коштами, на які накладено арешт караються штрафом від двохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до двох років, або обмеженням волі на той самий строк, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років або без такого.
У зв`язку з цим, слідчий суддя прийшов до висновку про необхідність попередження ОСОБА_11 та ОСОБА_9 про таку відповідальність.

Керуючись ст. ст. 171, 172 КПК України, суддя слідчий – 

П О С Т А Н О В И В: 

Клопотання слідчого СВ Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_4 за погодженням прокурора Хустської окружної прокуратури ОСОБА_5 у кримінальному провадженні № 12026071050000455 від 07.09.2026 р. щодо кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.286 КК України про арешт тимчасово вилученого майна – задоволити частково.
Накласти арешт на тимчасово вилучене майно у даному кримінальному провадженні, а саме на автомобіль марки «Jeep Grand Cherokee» д.н.з НОМЕР_1 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 належить ОСОБА_8 , мешканцю АДРЕСА_3 та перебуває у користуванні ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 мешканця АДРЕСА_1 , який повернути на відповідальне зберігання користувачу ОСОБА_6 із забороною вчиняти будь-які дії пов`язані із відчуженням, приховуванням, підміною, пошкодженням, ремонтом чи знищення цього майна . 
Попередити ОСОБА_6 про кримінальну відповідальність, яка передбачена ст. 388 КК України.
Накласти арешт на тимчасово вилучене майно у даному кримінальному провадженні, а саме на електросамокат марки «G2», власником якого є ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешканець АДРЕСА_2 , яким на момент ДТП керував ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 мешканець АДРЕСА_2 , який повернути на відповідальне зберігання власнику ОСОБА_9 із забороною вчиняти будь-які дії пов`язані із відчуженням, приховуванням, підміною, пошкодженням, ремонтом чи знищення цього майна .
Попередити ОСОБА_9 про кримінальну відповідальність, яка передбачена ст. 388 КК України.
В силу ст. 175 КПК України, негайне виконання ухвали про арешт майна покласти на слідчого ОСОБА_4 та прокурора Хустської окружної прокуратури ОСОБА_5 . 
Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.
Копію ухвали негайно після її постановлення вручити учасникам процесу, третім особам, власнику майна, які присутні під час оголошення ухвали. У разі відсутності таких осіб під час оголошення ухвали копія ухвали надіслати їм не пізніше наступного робочого дня після її постановлення.
Роз`яснити сторонам кримінального провадження, що підозрюваний, захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково, арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування за їх клопотанням, якщо вони доведуть, що в подальшому в застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Повний текст ухвали виготовлено 14 вересня 2026 р.  

Слідчий суддя 
Хустського районного суду:  ОСОБА_1