ДОДАТКОВЕ РІШЕННЯ	№ 127/34662/25	

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 липня 2026 р.         м.Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі головуючої судді Медяної Ю.В.,

за участю секретаря судового засідання – Кравчук Ю.Ю.,

представника відповідача-позивача ОСОБА_1 – адвоката Лепетухи Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву представника позивача-відповідача ОСОБА_2 – адвоката Чернякової Марії Андріївни про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю,
в с т а н о в и в:
Представник позивача-відповідача ОСОБА_2 – адвокат Чернякова М.А. звернулася до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення у даній справі.
В заяві зазначено, що в провадженні Вінницького міського суду Вінницької області перебувала вказана вище справа.
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 29.06.2026 задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя. В порядку поділу майна подружжя: визнано за ОСОБА_2 право власності на частку квартири за адресою: АДРЕСА_1 ; визнано за ОСОБА_1 право власності на частку квартири за адресою: АДРЕСА_1 . В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у сумі 15 140,00 грн. 
ОСОБА_2 просить стягнути з відповідача-позивача ОСОБА_1 на її користь витрати на професійну правничу допомогу у сумі 20 000 грн.
Представник відповідача-позивача ОСОБА_1 – адвокат Лепетуха Я.В. подала заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення, в якій просить відмовити в стягненні на користь позивача-відповідача витрат на професійну правничу допомогу з підстав їх необгрунтовності, недоведеності та неспівмірності складності справи. (.с.208-212)
Представник позивача-відповідача ОСОБА_2 – адвокат Чернякова М.А. в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду повідомлялася завчасно та належним чином, про причини неявки суду не повідомила.
Представника відповідача-позивача ОСОБА_1 – адвокат Лепетуха Я.В. в судовому засіданні просила відмовити в стягненні, або зменшити розмір витрат позивача-відповідача на правничу допомого до 3 000 грн.
Заслухавши думку представника відповідача-позивача, дослідивши заяву про ухвалення додаткового рішення, матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов такого висновку.
Судом встановлено, що  ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя. (а.с.1-3)
Відповідач ОСОБА_1 подав зустрічну позовну заяву до ОСОБА_2 , в якій просив визнати особистою приватною власністю квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . 
Ухвалою суді прийнято зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю до спільного розгляду з первісним позовом. (а.с.168)
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 29.06.2026 первісний позов задоволено в повному обсязі, а в задоволенні зустрічного позову відмовлено. (а.с.190-191)
Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Судом встановлено, що представник позивача-відповідача ОСОБА_2 – адвокат Чернякова М.А. в судових дебатах 18.069.2026 зазначила, що нею буде подано заяву про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу.
Рішення у справі було ухвалене 29.06.2026.
Заяву про ухвалення додаткового рішення разом з доказами понесення витрат на професійну правничу допомогу представником відповідача подано до суду 03.07.2026 (а.с.196-197), тобто в межах встановленого законом строку.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Суд звертає увагу, що чинним законодавством не передбачено обов`язок суду щодо відкладення розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення у зв`язку з апеляційним оскарженням основного рішення суду, а тому суд вважає за можливе розглянути заяву по суті.
Статтею 59 Конституції України визначено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Згідно з частиною першою, другою статті 15 ЦПК України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
За змістом частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до частин 1-3 статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Відповідно до п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача.
На підтвердження понесених витрат та їх розміру до заяви про ухвалення додаткового рішення представник позивача долучив наступні докази: копію договору про надання правничої допомоги від 06.10.2025, укладеного між ОСОБА_2 та адвокатом Черняковою М.В. (а.с.198); детальний розрахунок на правничу допомогу (а.с.200); квитанцію до прибуткового касового ордеру №1 від 06.10.2025 (а.с199)
Частинами першою та другою статті 30 Закону «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
З аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі: фіксованого розміру; погодинної оплати.
Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.
В постанові Великої Палати Верховного Суду від у справі № 910/12876/19, суд зауважив, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини.
З аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі: фіксованого розміру; погодинної оплати.
Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.
Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається частиною першою статті 30 Закону «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» як "форма винагороди адвоката", але в розумінні ЦК України становить ціну такого договору.
Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.
Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.
Зазначене відповідає правовому висновку Верховного Суду, викладеному в постанові від 28 грудня 2020 року у справі № 640/18402/19 .
Судом було встановлено, що сума гонорару адвоката встановлено у фіксованій формі, і його розмір не залежить від обсягу витраченого адвокатом часу.
Так, в п.4.3 Договору про надання правничої допомоги від 06.10.2025 сторони погодили, що визначений сторонами гонорар становить 20 000 грн.
Факт сплати витрат на правничу допомогу на загальну суму 20 000 грн. підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру №1 від 06.10.2025.
Водночас, суд вважає за доцільне звернути увагу на наступне.
При цьому, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, у розумінні якої заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23.01.2014, заява №19336/04, § 268).
Такий підхід до вирішення питання щодо відшкодування витрат на правову допомогу узгоджується із позицією Верховного Суду, сформованій у справах №826/1216/16 від 27.06.2018, №755/9215/15-ц від 19.02.2020, №910/12876/19 від 07.07.2021, №753/15687/15-ц від 14.11.2018, №753/15683/15 від 26.09.2018, №910/3929/18 від 18.06.2019.
Згідно з частинами 4-5 статті 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок спростування співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 6 статті 137 ЦПК України).
Таким чином, зменшення судових витрат судом можливо лише за клопотанням іншої сторони.
Представника відповідача-позивача ОСОБА_1 – адвокат Лепетуха Я.В. в судовому засіданні просила зменшити розмір витрат позивача-відповідача на правничу допомого до 3 000 грн., наголосила на неспівмірність розміру витрат складності справи та, що заявлений розмір витрат є завищеним.
Суд частково погоджується з таким твердженням, з огляду на обставин справи, її складністю та важливістю для сторін, обсягом виконаної адвокатом роботи, наявність сталої судової практики в даній категорії справ.
Крім цього, відшкодування витрат на правничу допомогу не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються, і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу (постанова Верховного Суду від 12 квітня 2023 року у справі №127/9918/14-ц).
Проте розмір витрат позивача-відповідача у сумі 3 000 грн. є надто заниженим та не компенсує позивачу-відповідачу фактично понесені витрати на правничу допомогу.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що з позивача на користь ОСОБА_2 підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу у сумі 10 000 грн.
Таким чином, заява про ухвалення додаткового рішення підлягає частковому задоволенню.
Керуючись ст. 12, 15, 134, 137, 141, 142, 208, 247, 257, 260, 270 ЦПК України, суд
в и р і ш и в:
Заяву представника позивача-відповідача ОСОБА_2 – адвоката Чернякової Марії Андріївни про ухвалення додаткового рішення - задовольнити частково.
Ухвалити додаткове рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн.
Апеляційна скарга на додаткове рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення до Вінницького апеляційного суду. Учасник справи, якому повне додаткове рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження додаткового рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного додаткового рішення суду.
Учасники справи:
Позивач-відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ;
Відповідач-позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 .
Повний текст судового рішення складено 16.07.2026.

Суддя