ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" липня 2026 р. Справа№ 910/15201/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Ходаківської І.П.
суддів: Владимиренко С.В. 
Демидової А.М. 

розглянув у письмовому провадженні апеляційну скаргу 
Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Полтавської міської ради
на рішення господарського суду міста Києва від 09.02.2026 (повний текст складено 09.02.226)
у справі № 910/15201/25 (суддя Князьков В. В.)
за позовом Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Полтавської міської ради
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія Гранд - Строй"
про стягнення 119 320,86 грн

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст і підстави позовних вимог

У грудні 2025 року Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Полтавської місткої ради (далі - Управління ЖКГ ВК ПМР, позивач ) звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія Град-Строй" (далі - ТОВ "БК Гранд - Строй", відповідач) про стягнення 94 805, 10 грн збитків, 19 123, 47 грн інфляційних втрат за період з 05.01.2024 по 31.10.2025 та 5 392, 29 грн 3 % річних за період з 05.01.2024 по 27.11.2025.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що за насідками проведення ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності позивача Управлінням північно-східного офісу Держаудитслужби у Полтавській області встановлено, що відповідачем до актів приймання виконаних будівельних робіт ф. КБ-2в, складених на виконання умов договору № 83 від 03.05.2023 включено вартість роботи будівельної машини, механізму "Автомобілі бортові, вантажопідйомність 3т" (шифр ресурсу +КБМ 201-11) не передбачених ресурсною частиною РЕКН використаних у вказаних актах ф. КБ-2в, що призвело до завищення вартості наданих послуг на суму 94 805,10 грн.

ТОВ "БК Гранд - Строй" правом на подання відзиву на позову заяву не скористалось.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції 

Рішенням господарського суду міста Києва від 09.02.2026 у справі № 910/15201/25 в задоволенні позову відмовлено повністю.

Рішення суду мотивовано тим, що позивач не довів наявність повного складу цивільного правопорушення.

Короткий зміст апеляційної скарги

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 09.02.2026 у справі № 910/15201/25 та ухвалити нове, яким позов задовольнити повністю.

Доводи апеляційної скарги зводиться до того, що: 
до актів приймання виконаних будівельних робіт ф. КБ-2в безпідставно включено вартість роботи будівельної машини, механізму "Автомобілі бортові, вантажопідйомність 3т", оскільки це не передбачено ресурсною частиною РЕКН використаних в актах приймання виконаних будівельних робіт ф. КБ-2в, що призвело до завищення вартості наданих послуг з поточного ремонту відповідачем на суму 94 805, 10 грн, яка Управлінням ЖКГ ВК ПМР оплачена в повному обсязі;
відповідачем були порушені вимоги статей 525, 526 Цивільного кодексу України, пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України та пункту 6.3. Кошторисних норм України "Настанови з визначення вартості будівництва", що завдало позивачу збитків в розмірі 94 805, 10 грн, право на відшкодування яких позивач має відповідно до частин 1, 2 статті 22, пункту 4 частини 1 статті 611 та статті 623 Цивільного кодексу України.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Розгляд справи Північним апеляційним господарським судом

Справа перебувала у провадженні колегії суддів: Кропивна Л. В. - головуючої, Барсук М. А., Руденко М. А.

У зв`язку з тимчасовим відстороненням судді Кропивної Л. В. від здійснення правосуддя за розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду № 09.1-07/237/26 від 12.05.2026 був призначений та проведений повторний автоматизований розподіл судової справи.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.05.2026 для розгляду справи визначений склад колегії суддів: Ходаківська І. П. - головуюча (суддя-доповідач), судді: Владимиренко С. В., Демидова А. М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.05.2026 справу прийнято колегією суддів у визначеному складі до свого провадження та призначено до розгляду у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

У період з 06.07.2026 по 24.07.2026 судді Ходаківська І. П., Демидова А. М., Владимиренко С. В. перебували у відпустках.

Обставини справи, встановлені судом першої та перевірені судом апеляційної інстанції, визначення відповідно до них правовідносин

03.05.2023 між Управління ЖКГ ВК ПМР, як замовником, та ТОВ "БК Гранд - Строй", як надавачем послуг, був укладений договір № 83 про закупівлю послуг (далі - договір).

За умовами пункту 1.1 цього договору надавач послуг зобов`язався у 2023 році надати замовнику послугу згідно коду ДК 021:2015 (CPV 2008) 45230000-8 - Будівництво трубопроводів, ліній зв`язку та електропередач, шосе, доріг, аеродромів і залізничних доріг: вирівнювання поверхонь (Поточний ремонт вулично-дорожньої мережі та інших територій Полтавської міської територіальної громади) (далі - об`єкт) згідно до галузевих будівельних норм ГБН Г.1-218-182:2011 "Ремонт автомобільних доріг загального користування. Види ремонтів та переліки робіт" (далі - послуга(и)), за місцями надання послуги, яка додається до цього договору і є його невід`ємною частиною, а замовник прийняти і оплатити визначену умовами даного договору послугу.

Згідно з пунктом 3.1 договору в редакції додаткової угоди № 4 від 27.12.2023, тип договірної ціни є динамічним та становить 8 699 366,51 грн в тому числі ПДВ 1 449 894,42 грн.

Відповідно до пункту 4.1 договору розрахунки проводяться замовником поетапно на підставі підписаних актів за формою КБ-2в і довідок за формою КБ-3, згідно фактично обсягу виконаної послуги, при наданні надавачем послуги всіх необхідних документів.

Строк виконання зобов`язань за договором: надавач послуги повинен надати послугу та передати замовнику до 30.12.2023 з моменту початку надання послуги, але в будь-якому випадку до 30.12.2023 (пункт 5.1 договору в редакції додаткової угоди № 3 від 26.12.2023).

Відповідно до пункту 5.2 договору зобов`язання надавача послуги щодо поставки надання послуг(и) вважаються виконаними у повному обсязі з моменту передачі послуги у власність замовника за адресою об`єкта (пункт 5.2). 

Місце надання послуг(и) - автомобільні дороги загального користування місцевого значення, вулиці і дороги комунальної власності на території Полтавської міської територіальної громади в м. Полтава Полтавської області згідно до переліку, визначеного у додатку 4 до договору (пункт 5.3 договору).

Згідно з пунктом 5.4 договору замовник має право пред`явити претензію надавачу послуги по кількості та якості послуги та або щодо строку надання послуги. Претензія готується і подається у письмовій формі і пред`являється надавачу послуг, по кількості у день прийому-передачі послуги, по якості в будь-який момент впродовж дії даного договору.

На виконання укладеного договору ТОВ "БК Гранд - Строй" надало послуги, а Управління ЖКГ ВК ПМР прийняло такі послуги, що підтверджується: 
актом № 1 за формою КБ-2в за травень 2023 року; 
довідкою про вартість будівельних робіт та витрати за формою КБ-3 за травень 2023 року від 26.05.2023 на суму 29 946,16 грн;
актом № 3 за формою КБ-2в за липень 2023 року;
довідкою про вартість будівельних робіт та витрати за формою КБ-3 за липень 2023 року від 03.07.2023 на суму 643 471, 14 грн;
актом № 4 за формою КБ-2в за липень 2023 року;
довідкою про вартість будівельних робіт та витрати за формою КБ-3 за липень 2023 року від 21.07.2023 на суму 692343, 62 грн;
актом № 5 за формою КБ-2в за серпень 2023 року;
довідкою про вартість будівельних робіт та витрати за формою КБ-3 за серпень 2023 року від 10.08.2023 на суму 827 566, 25 грн;
актом № 6 за формою КБ-2в за серпень 2023 року;
довідкою про вартість будівельних робіт та витрати за формою КБ-3 за серпень 2023 року від 29.08.2023 на суму 1 931 863, 74 грн;
актом № 7 за формою КБ-2в за вересень 2023 року;
довідкою про вартість будівельних робіт та витрати за формою КБ-3 за вересень 2023 року від 14.09.2023 на суму 268 707, 12 грн;
актом № 8 за формою КБ-2в за вересень 2023 року;
довідкою про вартість будівельних робіт та витрати за формою КБ-3 за вересень 2023 року від 25.09.2023 на суму 595 560, 26 грн;
відповідними підсумковими відомостями ресурсів.

05.01.2024 Управлінням північно-східного офісу Держаудитслужби в Полтавській області складений акт про результати виїзної ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності Управління ЖКГ ВК ПМР за період з 01.10.2021 по 30.09.2023.

У ході ревізії досліджено правильність застосування ресурсних елементних кошторисних норм (далі - РЕКН), включених ТОВ "БК Гранд - Строй" до актів приймання виконаних будівельних робіт за формою КБ-2в, складених на виконання умов договорів з Управління за період з 01.10.2021 по 31.09.2023, та встановлено, що ТОВ "БК Гранд - Строй" до актів приймання виконаних будівельних робіт ф. КБ-2в включено вартість роботи будівельної машини, механізму "Автомобілі бортові, вантажопідйомність 3т" (шифр ресурсу +КБМ 201-11) не передбачених ресурсною частиною РЕКН використаних у вказаних актах за формою КБ-2в.

За твердженням позивача, внаслідок допущених відповідачем порушень, завищено вартість виконаних робіт на загальну суму 94 805, 10 грн - вартість роботи будівельної машини, механізму "Автомобілі бортові, вантажопідйомність 3т" (шифр ресурсу +КБМ 201-11).

Управління ЖКГ ВК ПМР зверталося до відповідача з претензією № 1 про відшкодування збитків на загальну суму 94 805,10 грн (вих. № 01-06-01/10/2294-вих від 16.07.2025).

Оскільки відповідач претензійні вимоги позивача не задовольнив, позивач звернувся з позовом до суду.

Отже причиною виникнення спору у цій справі стало питання щодо наявності або відсутності підстав для стягнення з ТОВ "БК Гранд - Строй" на користь Управління ЖКГ ВК ПМР 94 805, 10 грн збитків, 19 123, 47 грн інфляційних втрат за період з 05.01.2024 по 31.10.2025 та 5 392, 29 грн 3 % річних за період з 05.01.2024 по 27.11.2025.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів учасників справи

Частиною 1 статті 11 ЦК України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

За визначенням ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 6, 627, 628 ЦК України).

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Частиною 1 статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

Суд першої інстанції встановив, що укладений сторонами спору договір за своєю правовою природою є договором будівельного підряду.

Відповідно до ст. 875 ЦК України за договором будівельного підряду підрядник зобов`язується збудувати і здати у встановлений строк об`єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов`язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов`язок не покладається на підрядника, прийняти об`єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх.
Договір будівельного підряду укладається на проведення нового будівництва, капітального ремонту, реконструкції (технічного переоснащення) підприємств, будівель (зокрема житлових будинків), споруд, виконання монтажних, пусконалагоджувальних та інших робіт, нерозривно пов`язаних з місцезнаходженням об`єкта.
До договору будівельного підряду застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом.

За визначенням ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Відповідно до ч. 1 ст. 853 ЦК України замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

Замовник, який прийняв роботу без перевірки, позбавляється права посилатися на недоліки роботи, які могли бути встановлені при звичайному способі її прийняття (явні недоліки) (ч. 2 ст. 853 ЦК України).

Якщо після прийняття роботи замовник виявив відступи від умов договору підряду або інші недоліки, які не могли бути встановлені при звичайному способі її прийняття (приховані недоліки), у тому числі такі, що були умисно приховані підрядником, він зобов`язаний негайно повідомити про це підрядника (ч. 3 ст. 853 ЦК України).

Положеннями ст. 843, ч. 1, 2 ст. 844 ЦК України передбачено, що у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення. Ціна у договорі підряду може бути визначена у кошторисі. Кошторис на виконання робіт може бути приблизним або твердим. Кошторис є твердим, якщо інше не встановлено договором.

Строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду (ст. 846 ЦК України).

Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

Сторони у цій справі уклали договір № 83 від 03.05.2023, який недійсним не визнавався, у передбачений законодавством або умовами цього договору спосіб не розривався. 

За умовами зазначеного договору здача-приймання робіт здійснюється шляхом підписання сторонами актів приймання виконаних будівельних робіт та довідок про їх вартість. 

Відповідач виконав зобов`язання за договором у повному обсязі, що підтверджується відповідними актами приймання виконаних будівельних робіт (ф. КБ-2в), підписаними обома сторонами та скріпленими їх печатками.

При цьому матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про виявлені замовником (позивачем) відступи від умов договору, у т.ч. щодо вартості та обсягу виконаних робіт.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач пред`явив вимогу до відповідача про стягнення суми завданих збитків, яка ґрунтується виключно на висновку аудиторської служби (акт від 05.01.2024 № 201605-11/003) про те, що до актів приймання виконаних будівельних робіт ф. КБ-2в, складених на виконання умов договору № 83 від 03.05.2023, безпідставно включено вартість роботи будівельної машини, механізму "Автомобілі бортові, вантажопідйомність 3т" (шифр ресурсу +КБМ 201-11), не передбачених ресурсною частиною РЕКН використаних у вказаних актах ф. КБ-2в, що призвело до завищення вартості наданих послуг на суму 94 805,10 грн.

Відповідно до статті 4 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" інспектування здійснюється органом державного фінансового контролю у формі ревізії та полягає у документальній і фактичній перевірці певного комплексу або окремих питань фінансово-господарської діяльності підконтрольної установи, яка повинна забезпечувати виявлення наявних фактів порушення законодавства, встановлення винних у їх допущенні посадових і матеріально відповідальних осіб. Результати ревізії викладаються в акті.

Згідно з пунктом 3 Порядку проведення інспектування Державною аудиторською службою, її міжрегіональними територіальними органами, затвердженого постановою КМУ від 20.04.2006 № 550 (зі змінами) (далі - Порядок № 550), акт ревізії - це документ, який складається посадовими особами органу державного фінансового контролю, що проводили ревізію, фіксує факт її проведення та результати. Заперечення, зауваження до акта ревізії (за їх наявності) та висновки на них є невід`ємною частиною акта.

Відповідно до пунктів 1, 13 частини першої статті 10 Закону "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" органу державного фінансового контролю надається право, зокрема: перевіряти в ході державного фінансового контролю грошові та бухгалтерські документи, звіти, кошториси й інші документи, що підтверджують надходження і витрачання коштів та матеріальних цінностей, документи щодо проведення закупівель, проводити перевірки фактичної наявності цінностей (коштів, цінних паперів, сировини, матеріалів, готової продукції, устаткування тощо); при виявленні збитків, завданих державі чи підприємству, установі, організації, що контролюється, визначати їх розмір у встановленому законодавством порядку.

У пункті 50 Порядку № 550 передбачено, що за результатами проведеної ревізії у межах наданих прав органи державного фінансового контролю вживають заходів для забезпечення: притягнення до адміністративної, дисциплінарної та матеріальної відповідальності винних у допущенні порушень працівників об`єктів контролю; порушення перед відповідними державними органами питання про визнання недійсними договорів, укладених із порушенням законодавства; звернення до суду в інтересах держави щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства з питань збереження і використання активів, а також стягнення у дохід держави коштів, одержаних за незаконними договорами, без встановлених законом підстав або з порушенням вимог законодавства; застосування заходів впливу за порушення бюджетного законодавства.

У постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду 16.10.2018 у справі № 910/23357/17, від 18.02.2020 у справі № 910/7984/16, від 07.12.2021 у справі № 922/3816/19 викладено висновок про те, що акт ревізії Державної фінансової інспекції України не є беззаперечною підставою для задоволення позовних вимог про стягнення збитків, оскільки виявлені таким органом порушення не можуть впливати на умови укладених між сторонами договорів і не можуть їх змінювати. Акт ревізії не може змінювати, припиняти договірні правовідносини сторін, зобов`язання, визначені укладеними договорами та які підтверджені відповідними актами передачі-приймання наданих послуг. Акт ревізії Державної фінансової інспекції України є документом, складеним з приводу наявності або відсутності відповідних порушень, та містить лише думку органу, який його склав. Викладені в ній висновки не мають заздалегідь обумовленої сили, тобто акт ревізії не є підставою для стягнення з відповідача коштів, одержаних відповідно до умов договору. Акт ревізії не є рішенням суб`єкта владних повноважень, не зумовлює виникнення будь-яких прав і обов`язків для осіб, робота (діяльність) яких перевірялися. Акт ревізії є носієм доказової інформації про виявлені контролюючим органом порушення вимог законодавства суб`єктами господарювання, документом, на підставі якого приймається відповідне рішення контролюючого органу.

У контексті зазначеного ОП КГС ВС у постанові від 19.12.2025 у справі № 915/222/24 конретизувала, що:
акт ревізії управління Держаудитслужби (яке є уповноваженим органом державного фінансового контролю), є документом, що фіксує певні факти і обставини, які можуть стати підставою для "законної вимоги" контролюючого органу на адресу підконтрольного суб`єкта або для здійснення цим органом самостійно заходів до усунення виявлених порушень законодавства шляхом звернення до суду в інтересах держави. Акт ревізії, якщо він складений і оформлений із дотриманням законодавчо встановлених вимог, може бути належним доказом у розумінні статті 76 ГПК України. Такий акт ревізії має оцінюватися судом на загальних підставах, визначених статтею 86 ГПК України, разом з іншими доказами у справі. Акт ревізії є носієм доказової інформації, але не має заздалегідь встановленої сили і не звільняє сторону від обов`язку доведення обставин, на які вона посилається (частина перша статті 74 ГПК України).
майнові втрати замовника у вигляді різниці між завищеною внаслідок неправомірної поведінки виконавця ціною державного контракту і ціною, яка мала би бути сплачена з урахуванням вимог законодавства щодо її граничного рівня, можна вважати збитками в розумінні цивільного законодавства, які підлягають відшкодуванню за умови доведення замовником їх наявності і розміру, неправомірної поведінки виконавця, причинно-наслідкового зв`язку між неправомірною поведінкою і збитками, а також за наявності вини виконавця.

Отже, стала правова позиція у судовій практиці підтверджує, що акт ревізії не породжує обов`язкових юридичних наслідків для відповідача у цій справі, а обставини, викладені в акті підлягають, доведенню на рівні з іншими обставинами, якими обґрунтовані вимоги та заперечення учасників справи.

Сам по собі акт ревізії управління Держаудитслужби (яке є уповноваженим органом державного фінансового контролю) не може підтверджувати обставини завищення вартості робіт за договором, оскільки не визначений законодавством як безумовний доказ господарського чи цивільного правопорушення. 

Згідно з частинами 1-3 статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Статтею 623 ЦК України, яка регулює відносини відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, що виникає з договору, передбачено, що боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором. Збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов`язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред`явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення. При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Таким чином, для застосування такої міри відповідальності, як збитки, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини боржника. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. Позивачу слід довести, що протиправні дії чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи - безумовним наслідком такої протиправної поведінки боржника.

Згідно із ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи (ч. 1-3 ст. 80 ГПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 164 ГПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішенні справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою (постанова Верховного Суду від 22.04.2021 у справі № 904/1017/20).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19; пункт 9.58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2021 у справі № 904/2104/19, провадження № 12-57гс21).

Акт ревізії, виключно на якому ґрунтуються позовні вимоги у цій справі, не має заздалегідь встановленої сили і не звільняє сторону від обов`язку доведення обставин, на які вона посилається (частина перша статті 74 ГПК України).

Позивач не надав достатніх доказів наявності у нього збитків, неправомірної поведінки відповідача, як надавача послуг за договором, причинно-наслідкового зв`язку між неправомірною поведінкою і збитками, а також наявності вини відповідача.

Отже позивачем не доведено наявності в діях відповідача всіх елементів, що утворюють повний склад цивільного правопорушення, достатніх для покладання на відповідача відповідальності у виді відшкодування збитків.

Крім того, колегія суддів враховує висновок Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, викладений у постанові від 30.11.2020 у справі №804/4463/17, у якій Суд зазначив таке:
"…орган державного фінансового контролю наділений повноваженнями здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджетів та у разі виявлення порушень законодавства пред`являти обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень; при виявленні збитків, завданих державі чи об`єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів; вимога органу державного фінансового контролю спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства є обов`язковою до виконання; що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об`єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення органу фінансового контролю до суду з відповідним позовом.
За таких обставин у останнього наявне право заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов`язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства, не пов`язаних із стягненням виявлених в ході перевірки збитків.
Відтак, збитки щодо наявності яких зроблено висновок Держаудитслужбою, стягуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю. Наявність збитків, правильність їх обчислення перевіряє суд, який розглядає позов про відшкодування збитків, а не позов підконтрольної установи про визнання вимоги протиправною.
Зазначена правова позиція узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, неодноразово висловленою, зокрема, у постановах від 07.10.2014 у справі № 21-368а14, від 14.10.2014 у справі № 21-453а14, від 18.11.2014 у справі № 21-461а14, від 20.01.2015 у справі № 21-601а14, від 27.01.2015 у справі № 21-436а14, від 10.02.2015 у справі № 21-632а14, від 15.04.2014 у справах № 21-40а14, № 21-63а14, від 13.05.2014 у справі № 21-89а14, від 29.05.2017 у справі № 826/6304/16, від 23.02.2016 у справі № 818/1857/14 тощо.
Подібні висновки щодо застосування наведених норм права викладено й у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 у справі № 820/3534/16 та у постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 1440/1820/18, від 10.12.2019 у справі № 808/6509/13-а, від 23.12.2019 у справі № 815/4341/14, від 07.02.2020 у справі № 803/634/17, від 14.02.2020 у справі № 825/3661/15-а, від 28.02.2020 у справі № 808/4044/17, від 28.02.2020 у справі № 2040/6542/18, від 18.03.2020 у справі № 826/14169/17, від 18.03.2020 у справі № П/811/140/17, від 31.03.2020 у справі № 817/650/18, від 02.04.2020 у справі № 820/3534/16 і колегія суддів не вбачає підстав для відступу від висловлених у них висновків.".

Не відступив від зазначених висновків Касаційний адміністративний суд у складі Верховного суду у постанові від 06.06.2024 у справі № 560/4308/22.

У справі, що переглядається, позов про стягнення збитків, щодо наявності яких зроблено висновок Держаудитслужбою, пред`явлений не органом державного фінансового контролю, а стороною договору про закупівлю послуг (замовником).

Верховний Суд неодноразово зазначав про те, що належним позивачем є особа, якій належить право вимоги (матеріально-правова заінтересованість). Матеріально-правовий аспект захисту цивільних прав та інтересів насамперед полягає в з`ясуванні, чи має особа таке право або інтерес та чи були вони порушені або було необхідним їх правове визначення. Особа не має права звернутися до суду у разі, якщо права, за захистом яких вона звернулася, їй не належать. Така особа є неналежним позивачем і позов її до задоволення не підлягає (постанови Верховного Суду від 11.05.2026 у справі № 1008/5677/12, від 24.06.2026 у справі № 910/1819/25, від 03.06.2026 у справі № 909/1218/15, від 18.02.2026 у справі № 916/289/23).

З урахуванням наведених висновків Верховного Суду колегія суддів дійшла висновку, що Управління ЖКГ ВК ПМР є неналежним позивачем у цій справі, оскільки не є суб`єктом, наділеним правом звернення до суду з позовом про стягнення збитків, щодо наявності яких зроблено висновок Держаудитслужбою, що є самостійною і достатньою підставою для ухвалення рішення про відмову в позові.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" (№ 4241/03, §54, ЄСПЛ, 28 жовтня 2010 року) Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Колегія суддів апеляційної інстанції з огляду на викладене зазначає, що учасникам справи надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

З огляду на те, що наведені в апеляційній скарзі доводи про порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права при ухваленні оскаржуваного рішення не знайшли свого підтвердження, колегія суддів не вбачає підстав для зміни чи скасування оскарженого судового рішення та залишає апеляційну скаргу без задоволення.

Судові витрати

З огляду на те, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, судовий збір за подання апеляційної скарги в порядку статті 129 ГПК України, покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд 

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Полтавської міської ради залишити без задоволення.

Рішення господарського суду міста Києва від 09.02.2026 у справі № 910/15201/25 залишити без змін.

Судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.

Матеріали справи повернути до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287-289 ГПК України.

Головуючий суддя І.П. Ходаківська 

Судді С.В. Владимиренко

А.М. Демидова