Справа № 624/272/26 
провадження № 1-кп/624/57/26 
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2026 року Кегичівський районний суд Харківської області у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Кегичівського районного суду Харківської області (с-ще Кегичівка, Берестинського району, Харківської області) кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12025226070000082 за обвинуваченням 
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Парасковія, Кегичівського району, Харківської області, громадянина України, неодруженого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України,
з участю сторін кримінального провадження:
- обвинувачення: прокурора Кегичівського відділу Берестинської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_4 
- захисту: обвинуваченого ОСОБА_3 

в с т а н о в и в:

У липні 2024 року, точний час судом не встановлено, у ОСОБА_3 виник умисел на незаконне отримання посвідчення водія категорії «В» шляхом підроблення офіційного документа, всупереч вимогам чинного законодавства України.
Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_3 у липні 2024 року в соціальній мережі «Fасеbооk» підшукав невстановлену судом особу, з якою вступив у попередню змову щодо виготовлення підробленого посвідчення водія за грошову винагороду.
Діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб, всупереч вимогам Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.05.1993 № 340, без звернення до територіального сервісного центру МВС України, ОСОБА_3 надав невстановленій судом особі свої персональні анкетні дані, фотозображення та зразок підпису.
На підставі наданих даних у липні 2024 року у невстановленому місці невстановленою особою було виготовлено підроблене посвідчення водія категорії «В» серії НОМЕР_1 від 29.07.2024, нібито видане ТСЦ 1242, яке містить персональні дані ОСОБА_3 , однак не відповідає встановленим зразкам бланків посвідчень водія, що перебувають в офіційному обігу в Україні, зокрема за своїми технічними та зовнішніми характеристиками.
Після виготовлення зазначене підроблене посвідчення водія невстановленою особою було направлено до одного з відділень ТОВ «Нова пошта» у м. Костянтинівна Донецької області на ім`я ОСОБА_3 , де останній його отримав, сплативши післяплату в сумі 13 000 гривень.
Отримавши підроблене посвідчення водія, ОСОБА_3 зберігав його при собі з метою подальшого використання, усвідомлюючи його підробленість та незаконність походження.
Ці дії ОСОБА_3 кваліфіковані за ч. 3 ст. 358 КК України, а саме - підроблення документа, який видається та посвідчується установою, яка має право видавати та посвідчувати такі документи, та надає право, з метою використання його підроблювачем, вчиненому за попередньою змовою групою осіб.
Крім того, ОСОБА_3 , усвідомлюючи, що посвідчення водія категорії «В» серії НОМЕР_1 від 29.07.2024, нібито видане ТСЦ 1242, яке містить його персональні дані, є підробленим, умисно використав зазначений документ з метою підтвердження свого права на керування транспортними засобами.
Зокрема, 02.07.2025 під час зупинки транспортного засобу за адресою: вул. Набережна, с-ще Слобожанське Берестинського району Харківської області, ОСОБА_3 пред`явив вказане підроблене посвідчення водія працівнику РПП СПД № 1 ВП №2 1 Берестинського РВП ГУ НП в Харківській області під час перевірки дотримання правил дорожнього руху.
Ці дії ОСОБА_3 кваліфіковані за ч. 4 ст. 358 КК України, а саме: використання завідомо підробленого документа.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину у вчиненому визнав повністю, щиро розкаявся та розповів про обставини скоєного кримінального правопорушення так, як про них зазначено в обвинувальному акті. 
Так, обвинувачений не оспорюючи час, місце, спосіб вчинення кримінального правопорушення, мотив і мету, форму вини за кримінальними правопорушеннями, передбаченими ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, вину у вчиненому визнав повністю, щиро розкаявся.
Визнавальні свідчення обвинуваченого суд вважає правильними та достовірними, а також такими, що відповідають матеріалам справи, оскільки вони надані послідовно, несуперечливо та кладе в основу обвинувального вироку. 
Зважаючи на те, що обвинувачений повністю визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, погодився з правовою кваліфікацією своїх дій, його свідчення відповідають суті обвинувачення, суд за згодою учасників судового провадження, які правильно розуміють обставини кримінального правопорушення, які ніким не оспорюються, переконавшись у добровільності позиції обвинуваченого, роз`яснивши йому положення ч. 3 ст. 349 КПК України про позбавлення в подальшому права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку, за відсутності сумнівів у добровільності позиції обвинуваченого, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються та обмежився допитом обвинуваченого.
Суд, заслухавши обвинуваченого та дослідивши всі наявні матеріали кримінального провадження, доходить висновку, що вина останнього у підробленні документа, який видається та посвідчується установою, яка має право видавати та посвідчувати такі документи, та надає право, з метою використання його підроблювачем, вчиненому за попередньою змовою групою осіб та у використанні завідомо підробленого документа доведена поза розумним сумнівом.
Таким чином, суд вважає встановленим, що ОСОБА_3 вчинив кримінальні правопорушення, передбачені ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, - як підроблення документа, який видається та посвідчується установою, яка має право видавати та посвідчувати такі документи, та надає право, з метою використання його підроблювачем, вчиненому за попередньою змовою групою осіб та як використання завідомо підробленого документа.
Обвинувачений ОСОБА_3 винний у скоєнні цих кримінальних правопорушень і підлягає покаранню.
Відповідно до вимог ст. ст. 50, 65 КК України та п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 "Про практику призначення судами кримінального покарання" суд, призначаючи покарання, повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, що настали.
Відповідно до ст. 12 КК України обвинувачений ОСОБА_3 скоїв нетяжкий злочин передбачений ч. 3 ст. 358 КК України, та кримінальний проступок, передбачений ч. 4 ст. 358 КК України.
Призначаючи покарання обвинуваченому суд враховує характер та ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які віднесені до категорії нетяжкого злочину та кримінального проступку, ставлення обвинуваченого до скоєного, який критично оцінює свою поведінку, особу обвинуваченого, який в силу ст. 89 КК України є таким, що раніше не судимий, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога, органу пробації не перебуває, 01.08.2023 був призваний на військову службу по мобілізації, з 13.04.2025 вважається таким, що самовільно залишив розташування військової частини. За місцем проживання характеризується формально посередньо.
Обставиною, яка згідно зі ст. 66 КК України, пом`якшує покарання є щире каяття.
Обставини, які згідно зі ст. 67 КК України обтяжують покарання не встановлені.
Суд доходить висновку, що обставина, яка пом`якшує покарання обвинуваченому не є винятковою і не знижує істотним чином міру тяжкості скоєних кримінальних правопорушень, не зменшує суспільну небезпеку кримінальних правопорушень до рівня, що виходить за межі покарання, що виключає застосування до обвинуваченого ст. 69 КК України – призначення більш м`якого покарання, яке передбачено законом.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.
На підставі викладеного, суд доходить висновку про необхідність призначити обвинуваченому покарання за ч. 3 ст. 358 та за ч. 4 ст. 358 КК України у виді обмеження волі. 
Підстав для призначення менш суворого виду покарання передбаченого санкцією ч. 4 ст. 358 КК України у виді штрафу або пробаційного нагляду, суд, враховуючи особу обвинуваченого, вищевикладені обставини вчинення кримінального проступку, не вбачає.
Призначаючи покарання при сукупності кримінальних правопорушень, суд вважає за необхідне застосувати положення ч. 1 ст. 70 КК України, та призначити покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.
Однак, враховуючи приписи ст. 50 КК України, згідно яких покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами, приймаючи до уваги вищезазначені обставини, дані які характеризують особу обвинуваченого, наявність обставин, які впливають на призначення покарання, ставлення до скоєних кримінальних правопорушень, щире каяття, наслідки протиправної діяльності обвинуваченого, обставини вчинення кримінальних правопорушень, а також те, що в результаті протиправних дій обвинуваченого тяжких наслідків не настало, суд вважає що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливо із застосуванням до нього положень ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням та покладанням відповідних обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
Суд вважає, що таке покарання відповідатиме гуманності й справедливості, та не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності, забезпечуватиме співрозмірність діяння та кари, відповідатиме таким принципам Європейської конвенції захисту прав людини і основоположних свобод як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання.
Запобіжний захід стосовно обвинуваченого не обирався, підстав для його обрання до набрання вироком законної сили суд не вбачає.
Цивільний позов по справі не заявлений.
Судові витрати підлягають стягненню з обвинуваченого.
Долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 373, 374, 474, 475 КПК України, суд

у х в а л и в:

Визнати ОСОБА_3 винним у вчиненні кримінальних правопорушень: злочину передбаченого ч. 3 ст. 358 КК України та кримінального проступку передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України та піддати його покаранню:
за ч. 3 ст. 358 КК України у виді 2 років обмеження волі,
за ч. 4 ст. 358 КК України у виді 1 року обмеження волі.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_3 покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік.
На підставі ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання та не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Запобіжний захід до обвинуваченого до набрання вироком законної сили не обирати.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави (код доходів: 24060300, отримувач платежу: ГУК Харків обл/МТГ Харків/24060300, п/рахунок: UA048999980313050115000020649, код отримувача (ЄДРПОУ): 37874947, банк: Казначейство України (ЕАП), МФО: 899998) витрати на проведення судової технічної експертизи документів від 17.07.2025 №СЕ-19/121-25/17903-ДД в розмірі 1782 (тисяча сімсот вісімдесят дві) гривні 40 копійок.
Речові докази: посвідчення водія з серійним номером НОМЕР_1 від 29.07.2024 видане, ТСЦ 1242 на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з відміткою категорії «В» - знищити.
Долю речових доказів вирішити після набрання вироком законної сили.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій та прокурору.
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України до Харківського апеляційного суду через Кегичівський районний суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги за відсутності такої скарги, а при оскарженні вироку - після постановлення ухвали апеляційним судом.

Суддя ОСОБА_1