Справа № 510/901/26
Провадження № 2/510/1984/26

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2026 року Ренійський районний суд Одеської області 
у складі: головуючого судді - Сорокіна К.В.,
при секретарі - Івановій Н.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Рені цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заяви про прийняття спадщини недійсною та визнання права власності на спадкове майно, -

в с т а н о в и в:
Позивач ОСОБА_1 , звернувся до суду із позовом до відповідача ОСОБА_2 про визнання заяви про прийняття спадщини недійсною та визнання права власності на спадкове майно, яке відкрилось після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 їх батька ОСОБА_3 та після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 їх матері ОСОБА_4 , яке складається з: 
-квартири АДРЕСА_1 ;
-право власності на земельну ділянку площею- 0,0233 га, цільове призначення якої-для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 5124110100:02:007:0139;
-право на 33% частин у статутному фонді в розмірі 7 821 грн у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Трейдрентранс»(код ЄДРПОУ 32966912).
Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що він та відповідач є спадкоємцями першої черги за законом. Після смерті батька відкрилась спадщина на: частину квартири АДРЕСА_1 та право власності на земельну ділянку площею - 0,0233 га, цільове призначення якої-для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 5124110100:02:007:0139. Спадщину він прийняв, відповідно ч.3 ст.1268 ЦК України. 
Після смерті матері відкрилась спадщина до складу якої увійшло право власності на: частини квартири АДРЕСА_1 ; право власності на частину земельної ділянки площею - 0,0233 га, цільове призначення якої-для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 5124110100:02:007:0139 та право на 33% частин у статутному фонді в розмірі 7 821 грн у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Трейдрентранс»(код ЄДРПОУ 32966912. Після смерті матері позивач та відповідач прийняли спадщину відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України. Водночас позивачу достеменно відомо, що відповідач фактично не мав наміру приймати спадщину та набувати право власності на спадкове майно, а вчинив відповідні дії помилково, вважаючи, що у разі неприйняття спадщини вона буде втрачена. 
Враховуючі ці обставини, позивач пізніше звернувся до нотаріальної контори із заявами про видачу йому свідоцтва про право на спадщину, однак йому в цьому було відмовлено та державний нотаріус виніс постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій, посилаючись на те, що на спадкове майно відсутні оригінали правовстановлюючих документів. У зв`язку з чим, позивач вимушений звернутися до суду. 
Позивач у судове засідання не з`явився, до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позов підтримує в повному обсязі. 
Відповідач у судове засідання не з`явився, до суду направив заяву про розгляд справи за його відсутності позовні вимоги визнає в повному обсязі.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Частиною 3 ст. 200 ЦПК України визначено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.
Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.
Судом встановлено, що визнання відповідачем позову не порушує права, свободи та інтереси інших осіб та не суперечить закону.
Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання.
В ході дослідження доказів судом було встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 02.11.2013 р. Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді права власності на частину квартири АДРЕСА_1 (право власності підтверджується договором № І663 від 06.05.1992 року)та право власності на земельну ділянку площею - 0,0233 га, цільове призначення якої-для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 5124110100:02:007:0139, (право власності підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №887500 від 17.05.2010 р.);
Під час життя ОСОБА_3 заповідального розпорядження не залишив, тому спадкоємство здійснювалося за законом. До кола спадкоємців першої черги спадкового майна входили: позивач - ОСОБА_1 (син спадкодавця), відповідач- ОСОБА_2 (син спадкодавця), ОСОБА_4 (дружина спадкодавця, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 ) інших спадкоємців першої черги не має. В матеріалах справі є всі документи, які підтверджують родинний зв`язок між спадкодавцем. 
У відповідний шестимісячний строк до Ренійської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини ніхто не звертався. ОСОБА_1 та ОСОБА_4 прийняли спадщину відповідно ч.3 ст.1268 ЦК України, шляхом проживання з померлим за однією адресою, що підтверджується довідкою №0473 від 14.02.2019 року. 
Відповідач до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, не звертався, що підтверджується матеріалами спадкової справи № 925/01-16, на момент відкриття спадщини разом із спадкодавцем за однією адресою не мешкав, отже спадщину не прийняв. 
ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 30.08.2018 р. Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді частину квартири АДРЕСА_1 (право власності підтверджується договором про права власності на № І663 від 06.05.1992 року), право власності на частину земельної ділянки площею - 0,0233 га, цільове призначення якої-для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 5124110100:02:007:0139 та право на 33% частин у статутному фонді в розмірі 7 821 грн у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Трейдрентранс»(код ЄДРПОУ 32966912) (право власності підтверджується статутом ТОВ «Трейдрентранс» від 11.10.2006 р.)
Під час життя ОСОБА_4 заповідального розпорядження не залишила, тому спадкоємство здійснювалося за законом. До кола спадкоємців першої черги спадкового майна входили: позивач - ОСОБА_1 (син спадкодавця), відповідач - ОСОБА_2 (син спадкодавця). 
У відповідний шестимісячний строк позивач та відповідач звернулися до Ренійської державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини, що підтверджується матеріалами із спадкової справи від 05.08.2026 року №925/01-16.
Проте, відповідач фактично не мав наміру приймати спадщину та не бажав набувати право власності на спадкове майно. Подання відповідачем заяви про прийняття спадщини було зумовлено його помилковим переконанням у тому, що у разі неприйняття спадщини у встановлений законом строк спадкове майно буде втрачено. Саме з цих міркувань відповідач вчинив дії щодо прийняття спадщини, не маючи при цьому дійсного наміру на набуття спадкового майна у власність.
Пізніше позивач звернувся до нотаріуса за оформленням спадщини, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину, йому було відмовлено, у зв`язку із відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на нерухоме майно, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії. 
Таким чином, позивач прийняв спадщину, яка відкрилась після смерті його батьків в порядку ч.3 ст. 1268, ч. 1 ст. 1269 ЦК України, вважає, що має всі законні підстави для визнання за ним права власності, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана.
Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки надані суду документи в повному обсязі підтверджують обставини викладені у позовній заяві. 
Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у зв`язку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків. 
Підстави визнання правочину недійсним чітко визначено чинним законодавством, зокрема ст. 215 Цивільного кодексу. Відповідно до п. 1 ст. 215 ЦК підставою недійсності правочину є недотримання в момент учинення правочину стороною (сторонами) вимог, установлених ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК, яка визначає загальні вимоги, дотримання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: зміст правочину не повинен суперечити цивільному законодавству; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.
Стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. 
Відповідно до статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним, як способу захисту, є усталеним у судовій практиці.
Відповідно до статей 229-233 ЦК України, правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Як зазначено судом вище, обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно була і має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не може бути підставою для визнання правочину недійсним.
Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України (ст. 1223 ЦК України). 
Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. 
Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги, відповідно до ч. 2 ст. 1274 ЦК України.
Як було встановлено судом, позивач у справі є спадкоємець першої черги за законом (ст. 1261 ЦК України). Прийняття спадщини є фактом, яке відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку позивач прийняв спадщину в порядку ч.3 ст. 1268, ч. 1 ст. 1269 ЦК України, однак оформити позивач її не може у зв`язку з обставинами, які не залежать від нього .
Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. 
Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. 
Таким чином, суд вважає, що позивач є суб`єктом набуття права власності на нерухоме майно з підстав прийняття спадщини за законом в порядку ч.3 ст. 1268, ч.1 ст. 1268 ЦК України.
За подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою справляється судовий збір 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Оскільки під час розгляду справи позивачем не було сплачено судовий збір за позовну вимогу майнового характеру, суд вважає за необхідне стягнути з позивача на користь держави судовий збір у розмірі 1 549,81 грн.
З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги щодо визнання права власності на спадкове майно, в частині визнання недійсною заяви ОСОБА_2 від 16.02.2019 року, поданої до Ренійської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини відмовити.
Керуючись ст. ст. 15, 328, 1217, 1218, 1222, 1223, 1258, 1261, 1268-1270 ЦК України, ст. ст. 4, 7, 10, 12, 13, 18, 50, 58, 81, 89, 133, 141, 200, 206, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :
1. Позовні вимоги  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заяви про прийняття спадщини недійсною та визнання права власності на спадкове майно - задовольнити частково.
2.Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП НОМЕР_3 ) право власності на: 
-квартиру АДРЕСА_1 ;
-право власності на земельну ділянку площею - 0,0233 га, цільове призначення якої-для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 5124110100:02:007:0139;
-право на 33% частин у статутному фонді в розмірі 7 821 грн у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Трейдрентранс»(код ЄДРПОУ 32966912).
3. У задоволенні позовної вимоги про визнання недійсною заяви ОСОБА_2 від 16.02.2019 року, поданої до Ренійської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 , -відмовити.
4. Стягнути з позивача ОСОБА_1 , (РНОКПП НОМЕР_3 ), на користь держави судовий збір у розмірі 1549,81 грн. 

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 

Суддя К.В. Сорокін