КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

апеляційне провадження №22-ц/824/678/2026
справа №758/12650/24

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2026 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді-доповідача Поліщук Н.В.,
суддів Верланова С.М., Нежури В.А.,

розглянувши у письмовому провадженні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою адвокатом Рашковою Валентиною Володимирівною, на рішення Печерського районного суду міста Києва від 27 лютого 2025 року, ухвалене під головуванням судді Соколова О.М., повне судове рішення складено 27 лютого 2025 року,
у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Головного управління по м. Києву та Київській області АТ "Ощадбанк" про стягнення безпідставно набутих коштів, -

встановив:
1. Короткий виклад доводів пред`явленого позову.
У червні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом про стягнення безпідставно списаних коштів.
В обґрунтування позову вказує, що ОСОБА_1 є власником рахунку, відкритого в АТ «Державний ощадний банк України» № НОМЕР_1 .
15 березня 2023 року позивач звернувся до Володарського відділення АТ «Ощадбанк» з метою зняття готівкових коштів зі свого рахунку, однак працівниками банку повідомлено про відсутність коштів на рахунку та зазначено, що 14 березня 2023 року о 15:36 год. з рахунку невідомими особами списано 26 694 грн, що підтверджується банківськими виписками.
Усвідомивши, що пенсійні кошти були списані внаслідок шахрайських дій без відома та згоди позивача, 15 березня 2023 року позивач звернувся до правоохоронних органів із відповідною заявою, за результатами якої до ЄРДР внесено відомості за №12023111030001302 від 16 березня 2023 року та вручено пам`ятку про права і обов`язки потерпілого у кримінальному провадженні.
Крім того, позивач звернувся до банку із заявою про вчинення шахрайських дій щодо його платіжної картки та з вимогою повернення незаконно списаних коштів, однак листом відповідача від 12 квітня 2023 року № 22/4-02/1881/2023-00/с йому відмовлено з посиланням на нібито порушення умов договору та розголошення ідентифікаційних і авторизаційних даних третім особам, у зв`язку з чим банк заявив про відсутність своєї відповідальності.
Зазначені обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав, оскільки банк не забезпечив належне збереження коштів на рахунку та після повідомлення про несанкціоноване списання не відновив залишок коштів до стану, що існував до здійснення спірних операцій. Відповідно до статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» правовідносини між банком і клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами НБУ та укладеними між ними договорами, а згідно із статтею 1068 ЦК України банк зобов`язаний здійснювати для клієнта операції за рахунком відповідно до закону, банківських правил та умов договору. Статтею 1073 ЦК України передбачено обов`язок банку у разі безпідставного списання коштів негайно зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.
З огляду на те, що позивач невідкладно повідомив банк про несанкціоноване списання коштів, звернувся до правоохоронних органів та подав письмову вимогу про їх повернення, проте відповідач безпідставно відмовив у відновленні стану рахунку, виникли підстави для судового захисту порушеного права.
Мотивуючи наведеним, просить стягнути із АТ "Ощадбанк" на користь ОСОБА_1 суму безпідставно списаних коштів з карткового рахунку № НОМЕР_1 , відкритого в АТ "Ощадбанк", у загальному розмірі 26 694,00 гривень.
2. Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 27 лютого 2025 року у задоволенні позову відмовлено.
Відмовивши у задоволенні позову, суд першої інстанції вказав, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження невиконання Банком своїх зобов`язань за Договором, ДКБО та/або порушення Банком вимог чинного законодавства України. Позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту незаконного переказу грошових коштів з його поточного рахунку на картковий рахунок з вини Банку.
Суд вказав, що позивач, як потерпілий в кримінальному провадженні, в разі встановлення винних осіб, має право звернутись до них з позовом про відшкодування шкоди.
Суд вказав, що оскільки грошові кошти за оскаржуваними операціями перераховано на картку № НОМЕР_2 , емітовану АБ «Укргазбанк», то у позивача відповідно до статті 1212 ЦК України, наявні правові підстави для повернення майна (грошових коштів) від особи, яка його набула за рахунок позивача (потерпілого).
3. Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
Не погодившись з ухваленим рішенням, адвокатом Рашковою В.В., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , подано апеляційну скаргу.
В обґрунтування апеляційної скарги посилається на порушення норм матеріального та процесуального права, необґрунтованість і невмотивованість оскаржуваного рішення з огляду на неповне дослідження обставин справи та неналежну оцінку наданих доказів.
Зазначає, що під час розгляду справи суд першої інстанції фактично не врахував докази, подані скаржником, натомість безпідставно погодився з доводами відповідача про нібито винну поведінку позивача у факті списання коштів.
Відповідач стверджував, що позивач самостійно повідомив або втратив персональні та конфіденційні дані, які дозволили здійснити списання коштів із рахунку, однак жодних належних, допустимих і достовірних доказів на підтвердження цих тверджень суду надано не було.
Банк посилався на те, що кошти були списані або переказані з використанням електронного мобільного додатку, доступ до якого можливий лише за наявності мобільного номера телефону, прив`язаного до платіжної картки, та коду реєстрації в мобільному додатку. Водночас ці твердження не узгоджуються із фактичними обставинами справи, оскільки скаржник є особою пенсійного віку, не користується сервісами дистанційного банківського обслуговування, не здійснює фінансові операції в електронному форматі та всі дії щодо власних коштів традиційно виконує особисто у відділеннях банку. Така поведінка позивача підтверджується і тим фактом, що 15 березня 2023 року він звернувся безпосередньо до Володарського відділення АТ «Державний ощадний банк України» з метою зняття готівкових коштів із рахунку, де йому стало відомо про відсутність коштів унаслідок їх попереднього списання.
З урахуванням наведеного, твердження про те, що скаржник міг самостійно здійснити будь-які дії в системі дистанційного банківського обслуговування, є безпідставними. Скаржник не користувався мобільним додатком банку, не передавав третім особам інформацію щодо рахунку, не розголошував ПІН-код або інші авторизаційні дані, не надавав розпоряджень на списання коштів та не вчиняв жодних дій або бездіяльності, які могли б призвести до несанкціонованого переказу грошових коштів. Отже, списання коштів відбулося без його відома та згоди.
Окрім того, посилається на те, що відповідно до пункту 8 розділу VI Постанови Правління НБУ № 705 від 05.11.2014 року «Про здійснення операцій з використання електронних платіжних засобів», у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, які ним не виконувалися, емітент зобов`язаний негайно відновити залишок коштів на рахунку до стану, який існував до виконання такої операції. Проте відповідач, отримавши повідомлення про шахрайське списання коштів та відповідні заяви, не виконав покладений на нього обов`язок щодо відновлення залишку коштів, а навпаки зайняв позицію повного заперечення власної відповідальності.
Зазначає, що згідно пункту 11 розділу VI Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління НБУ № 705, користувач не несе відповідальності за платіжні операції, якщо електронний платіжний засіб було використано без його фізичного пред`явлення та/або електронної ідентифікації, за винятком випадків, коли доведено, що дії чи бездіяльність користувача сприяли втраті або незаконному використанню ПІН-коду чи іншої інформації, що дає змогу ініціювати платіжні операції. Таким чином, притягнення клієнта до цивільно-правової відповідальності можливе виключно за наявності безспірних доказів його винної поведінки, яких у цій справі не встановлено.
Доводи відповідача щодо відкриття кримінального провадження №12023111030001302 та необхідності стягнення коштів виключно з особи, яка може бути визнана винною у межах цього провадження, є необґрунтованими, оскільки матеріали справи не містять відомостей про результати досудового розслідування, яке триває з 2023 року та станом на теперішній час не завершене. При цьому, напрям руху списаних коштів залишається невідомим. Сам факт звернення до правоохоронних органів та відкриття кримінального провадження не звільняє банк від виконання покладених на нього законом обов`язків щодо відновлення коштів клієнта у випадку неналежного переказу.
В обґрунтування апеляційної скарги посилається на правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 23 січня 2018 року у справі № 202/10128/14-ц, у постанові від 05 квітня 2021 року у справі № 61-13978св20, від 14 лютого 2018 року у справі №127/23496/15-ц зазначивши, що обов`язок доведення факту вчинення клієнтом дій або бездіяльності, які сприяли незаконному використанню платіжних даних, покладається саме на банк, а не доведення таких обставин виключає відповідальність клієнта.
Мотивуючи наведеним, просить рішення Печерського районного суду міста Києва від 27 лютого 2025 року скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким вимоги позову задовольнити.
4. Доводи особи, яка подала відзив на апеляційну скаргу.
17 липня 2025 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив АТ "Державний ощадний банк України". 
В обґрунтування відзиву посилається на необґрунтованість та безпідставність апеляційної скарги.
Зазначає, що матеріалами справи підтверджено, що 14 березня 2023 року через систему дистанційного банківського обслуговування «Ощад 24/7» з карткового рахунку позивача здійснено переказ коштів у сумі 26 400 грн з утриманням комісії, при цьому операції були виконані із застосуванням усіх необхідних засобів ідентифікації, зокрема коду доступу або біометричних даних. Зазначені транзакції є миттєвими та завершеними в момент їх здійснення і відповідно до правил міжнародних платіжних систем не підлягають скасуванню чи оскарженню. Доказів неправомірних дій або порушень з боку Банку під час виконання цих операцій позивачем не надано.
Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що спірні операції були здійснені з використанням облікового запису позивача після коректної авторизації в системі дистанційного банківського обслуговування, а відповідальність за збереження реквізитів картки, фінансового номера телефону, логінів, паролів та засобів біометричної ідентифікації покладається на клієнта відповідно до умов договору комплексного банківського обслуговування та вимог законодавства України. При цьому Банк виконав свій обов`язок щодо належного проведення платіжних операцій за розпорядженням клієнта.
Звертає увагу, що позивач звернувся до Банку із заявою про блокування картки лише 15 березня 2023 року, тобто після завершення спірних операцій. Відповідно до закону та умов договору до моменту повідомлення емітента про втрату платіжного інструменту або компрометацію облікових даних ризик збитків покладається на користувача.
Факт звернення позивача до правоохоронних органів та відкриття кримінального провадження за ознаками шахрайства не свідчить про наявність вини Банку та не підтверджує правомірність заявлених позовних вимог, оскільки досудове розслідування не завершене, винних осіб не встановлено, а шкода, у разі доведення, підлягає відшкодуванню за рахунок осіб, які безпосередньо її завдали. Крім того, у разі встановлення особи, на картку якої були перераховані кошти, позивач має право на захист своїх прав шляхом пред`явлення вимог до такого набувача відповідно до статті 1212 Цивільного кодексу України.
Мотивуючи наведеним, просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, оскаржуване рішення залишити без змін.
5. Позиція учасників справи.
Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України справа розглядається без повідомлення учасників справи.
6. Позиція суду апеляційної інстанції.
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
7. Фактичні обставини справи, установлені судом.
З матеріалів справи убачається, що 07 жовтня 2011 року між ОСОБА_1 та АТ «Ощадбанк» укладено договір про відкриття поточного рахунку та розрахунково-касове обслуговування вкладу «Пенсійний».
Відповідно до пункту 1.1 Договору Банк відкриває позивачу поточний рахунок № НОМЕР_3 для обліку коштів за вкладом і здійснення операцій по ньому відповідно до вимог чинного законодавства України та нормативних актів національного банку України.
Вкладник має право здійснювати операції за рахунком, визначені чинним законодавством України (пункт 3.1 Договору).
Банк зобов`язується проводити операції по рахунку за дорученням вкладника або його представника відповідно до законодавства України (пункту 3.3.2 Договору) (а.с. 49-51).
12 листопада 2020 року ОСОБА_1 уклав з АТ «Ощадбанк» Договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки) (далі - ДКБО) шляхом підписання Заяви про приєднання №93549711/121120.
На виконання умов ДКБО Банк відкрив на ім`я позивача поточний рахунок НОМЕР_4 в гривні України на умов тарифного пакету «Мій рахунок» та надав платіжну картку типу Master Card Debit (п.п. 3.3, 3.6.1, 3.6.2 Заяви).
Згідно пунктів 3.1, 3.2 заяви про приєднання №93549711/121120 шляхом підписання цієї заяви про приєднання до Договору, Клієнт беззастережно приєднується до ДКБО в редакції, яка на день підписання цієї Заяви про приєднання розміщена на інтернет-сторінці Банку та укладає з Банком Договір, складовою частиною якого є умови договору банківського рахунку, договору банківського вкладу, кредитного договору, умови надання інших послуг та підтверджує своє ознайомлення з умовами ДКБО. Ця Заява є двостороннім правочином Клієнта і Банку, невід ємною частиною ДКБО і містить індивідуальну частину договору в розумінні Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» щодо послуг (фінансових операцій), зазначених в цій Заяві.
Згідно пункту 3.4.2. заяви просив підключити основну картку до послуги СМС-інформування до номеру телефону НОМЕР_5 (а.с. 52-53).
З даних виписки з карткового рахунку убачається, що 14 березня 2023 року о 15:36 здійснено транзакцію на суму 26 694,00 гривень з переказу коштів через веб-банкінг (а.с. 95-104).
З даних програмного забезпечення АТ «Ощадбанк» установлено, що 28 лютого 2023 року об 11:23 в мобільному додатку «Ощад 24/7» (система дистанційного банківського обслуговування, нова версія мобільного додатку) Клієнт по картці № НОМЕР_6 успішно авторизовано (зареєстровано) за допомогою фінансового телефону НОМЕР_5 (а.с. 106).
Вказана авторизація також відображена у таблиці авторизацій, що надана відповідачем (а.с. 112).
Також із наданої відповідачем таблиці убачається, що 28 лютого 2023 року після невдалих спроб верифікації у мобільному додатку здійснено "встановлення / зміна ПІН коду через голосове меню (IVR) та в подальшому здійснено успішну авторизацію (а.с.112).
Крім цього убачається, що вхід в систему 28 лютого 2023 року здійснено з пристрою ASUS_AI2201_D. Активна сесія за вказаним пристроєм завершена 15 березня 2023 року (а.с.105).
З відомостей наданих представником відповідача убачається, що авторизація 28 лютого 2023 року та зміна паролю до платіжної картки відбулась за допомогою фінансового номеру позивача у справі 380688686435, зокрема саме на цей номер направлено код для підтвердження операції.
З даних талону-повідомлення єдиного обліку №598 про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення про кримінальне правопорушення та іншу подію) від 27 березня 2023 року убачається, що 15 березня 2023 року о 18:13 до районного управління від ОСОБА_1 надійшла заява про те, в якій він просить притягнути до кримінальної відповідальності невідомих йому осіб, які заволоділи його коштами в сумі 26 694 гривень, що знаходились на банківському рахунку (а.с. 13).
На підставі заяви позивача до ЄРДР внесено відомості за № 12023111030001302 від 16 березня 2023 року та вручено пам`ятку про права та обов`язки потерпілого у кримінальному провадженні (а.с. 14-15).
27 березня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до АТ "Державний ощадний банк України" із заявою, у якій просив за фактом перерахунку коштів без відома позивача провести службове розслідування та повернути ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 26 694,00 гривень (а.с. 16).
За результатом розгляду заяви позивача 12 квітня 2023 року АТ "Державний ощадний банк України" надало відповідь згідно даних якої убачається, що результати проведеної перевірки свідчать про те, що списання грошових коштів із рахунку позивача стало можливим у зв`язку із порушенням (недотриманням позивача вимог розділу IX договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб) у зв`язку з чим відсутні підстави для повернення коштів (а.с. 17-18).
8. Мотиви, якими керується колегія суддів апеляційного суду, та застосовані норми права.
Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до частини 1 статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами НБУ та угодами (договорами) між клієнтом та банком.
За договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком (частина 1 статті 1066 ЦК України).
Згідно зі статтею 1068 ЦК України банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов`язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідної платіжної інструкції, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунку або законом. Банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунку грошові кошти в день надходження до банку відповідної платіжної інструкції, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунку або законом. Клієнт зобов`язаний сплатити плату за виконання банком операцій за рахунком клієнта, якщо це встановлено договором.
За приписами частини 1 статті 1071 ЦК України банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження.
Відповідно до статті 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.
З 01 серпня 2022 року введено в дію Закон України "Про платіжні послуги" (тут і далі у редакції від 01 лютого 2023 року, що діяла станом на дату виникнення спірних правовідносин), який визначає поняття та загальний порядок виконання платіжних операцій в Україні, встановлює виключний перелік платіжних послуг та порядок їх надання, категорії надавачів платіжних послуг та умови авторизації їх діяльності, визначає загальні засади функціонування платіжних систем в Україні, загальні засади випуску та використання в Україні електронних грошей та цифрових грошей Національного банку України, установлює права, обов`язки та відповідальність учасників платіжного ринку України, визначає загальний порядок здійснення нагляду за діяльністю надавачів платіжних послуг, надавачів обмежених платіжних послуг, порядок здійснення оверсайта платіжної інфраструктури.
Відповідно до статті 1 Закону України "Про платіжні послуги" автентифікація - процедура, що дає змогу надавачу платіжних послуг установити та підтвердити особу користувача платіжних послуг та/або належність користувачу платіжних послуг певного платіжного інструменту, наявність у нього підстав для використання конкретного платіжного інструменту, у тому числі шляхом перевірки індивідуальної облікової інформації користувача платіжних послуг (пункт 1); держатель платіжного інструменту - фізична особа, яка на законних підставах використовує платіжний інструмент для ініціювання платіжної операції з відповідного рахунку для виконання платіжних операцій або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного платіжного інструменту (пункт 7); дистанційна платіжна операція - платіжна операція, що здійснюється із застосуванням засобів дистанційної комунікації (пункт 8).
Відповідно до частини 20 статті 38 Закону України "Про платіжні послуги" користувач, якому наданий електронний платіжний засіб, зобов`язаний: 1) надати емітенту інформацію для здійснення контактів у порядку, визначеному договором; 2) зберігати та використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом; 3) не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права; 4) не повідомляти та іншим чином не розголошувати індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, що дає змогу ініціювати платіжні операції; 5) негайно після того, як така інформація стала йому відома, повідомити емітента у спосіб та каналами зв`язку, передбаченими договором між емітентом та платником, про факт втрати електронного платіжного засобу та/або факт втрати індивідуальної облікової інформації.
Згідно частини 1 статті 68 Закону України "Про платіжні послуги" електронна взаємодія надавача платіжних послуг із користувачем здійснюється лише після автентифікації користувача, який є фізичною особою, або уповноваженого представника користувача, який є юридичною особою.
Частиною 3 вказаної статті визначено, що надавачі платіжних послуг зобов`язані застосовувати посилену автентифікацію користувача під час: 1) отримання користувачем доступу до рахунку за допомогою засобів дистанційної комунікації; 2) ініціювання дистанційної платіжної операції; 3) будь-яких інших дій у разі підозри вчинення шахрайства (або існування ризику шахрайства) чи інших неправомірних дій (або існування ризику вчинення інших неправомірних дій).
Так, відповідно до Інструкції з реєстрації користувача у Мобільному Ощаді, яка наявна у відкритому доступі у мережі інтернет на сайті Банку www.oschadhank.ua, для реєстрації (перереєстрації) в системі «Ощад 24/7» (Мобільний Ощад) необхідно використання номеру телефону Клієнта, прив`язаного до картки (фінансовий номер), отримання дзвінка від Банку з кодом, чотири останні цифри номеру картки та PIN-код до неї. У подальшому Клієнт встановлює відомий тільки йому логін та пароль до мобільного додатку, а також створює код швидкого доступу та може налаштувати на мобільному пристрою Touch/Face ID (ідентифікація за допомогою відбитка пальця або обличчя) - в цьому випадку наступні входи у додаток та оплати здійснюються без підтвердження за допомогою паролю чи коду з SMS.
Відповідно до пункту 9.16 розділу IXДКБО клієнт несе ризик та негативні наслідки передачі ним третій особі мобільного телефона (відповідної SIM-карти), номер якого визначений в Заяві про приєднання до Договору комплексного обслуговування фізичних осіб або повідомлений Банку в іншому встановленому Договором порядку як Номер мобільного телефону Клієнта, їх втрати, незаконного заволодіння ними, а також ризик технічного перехоплення інформації, направленої на Номер мобільного телефону Клієнта.
Згідно пункту 9.18 розділу IX ДКБО будь-яку особу, що використала Біометрію як засіб ідентифікації клієнта для доступу до Системи ДБО (у тому числі технології Touch ID, Face ID), Банк безумовно вважає Клієнтом і не несе відповідальності за дії такої особи, навіть якщо такі дії будуть оскаржуватися.
Відповідно до пункту розділу ХVІІ ДКБО клієнт зобов`язаний забезпечити належний рівень захисту свого Облікового запису в Системі ДБО, а саме: 1) нікому не передавати управління своїм Обліковим записом в Системі ДБО; 2) нікому не передавати в будь-якій формі свої логін та Пароль Облікового запису в Системі ДБО; 3) забезпечити захист свого мобільного телефону та SIM-картки, на номер якої Система ДБО надсилає коди підтвердження операцій; 4) забезпечити антивірусну безпеку своїх інформаційних систем (безперервне використання та своєчасне оновлення антивірусних програм на персональних комп`ютерах, смартфонах, планшетах і т.п.), за допомогою яких він виконує доступ до Системи ДБО. 5) негайно змінити Пароль в Системі ДБО у випадку якщо Пароль, або його частина стала відома іншій особі;
Відповідно до пункту 17.4.4 розділу ХVІІ ДКБО клієнт персонально відповідає за зберігання і не розголошення третім особам авторизаційних та ідентифікаційних даних при роботі ДБО, компрометацію ідентифікаційних/авторизаційних даних за допомогою вірусів і програм- шпигунів на персональному програмному забезпеченні Клієнта. Банк не несе відповідальності за операції з Картковим рахунком Клієнта при розголошенні третім особам авторизаційних та ідентифікаційних даних, відсутності сертифікованого антивірусного забезпечення.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.
Відповідно до частини 1 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, а згідно з частиною третьою цієї статті кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Згідно із статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.
За правилами статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 посилався на те, що списання коштів із його рахунку відбулося без його волі та згоди, у зв`язку із чим банк, як надавач платіжних послуг, зобов`язаний був відновити залишок коштів на рахунку.
Відповідно до наведених вище положень Закону України «Про платіжні послуги», здійснення дистанційних платіжних операцій можливе лише після проходження користувачем процедури автентифікації, а надавач платіжних послуг зобов`язаний застосовувати посилену автентифікацію під час отримання доступу до рахунку та ініціювання дистанційної платіжної операції.
Як убачається із матеріалів справи, спірна операція зі списання грошових коштів у розмірі 26 694 грн була здійснена 14 березня 2023 року шляхом використання системи дистанційного банківського обслуговування «Ощад 24/7».
При цьому, з наданих АТ «Ощадбанк» доказів убачається, що 28 лютого 2023 року у мобільному додатку «Ощад 24/7» було здійснено успішну авторизацію користувача за допомогою фінансового номера телефону, прив`язаного до рахунку позивача, а також здійснено зміну ПІН-коду та подальше налаштування доступу до системи дистанційного банківського обслуговування.
Вказані обставини підтверджуються даними програмного забезпечення Банку та таблицею авторизацій, відповідно до яких вхід до системи відбувся із використанням фінансового номера телефону клієнта, а підтвердження операцій здійснювалося шляхом направлення відповідного коду на цей номер.
Колегія суддів звертає увагу, що саме по собі твердження позивача про те, що він не користувався мобільним додатком та не здійснював спірних операцій, не є достатнім доказом неправомірності дій Банку та не підтверджує факт порушення відповідачем своїх договірних або законодавчих обов`язків.
Відповідно до частини двадцятої статті 38 Закону України «Про платіжні послуги» користувач електронного платіжного засобу зобов`язаний зберігати та використовувати його відповідно до вимог законодавства та умов договору, не повідомляти третім особам інформацію, що дає змогу ініціювати платіжні операції, а також негайно повідомляти емітента про факт втрати електронного платіжного засобу або компрометацію відповідної інформації.
Водночас, положеннями зазначеного Закону передбачено, що користувач не несе відповідальності за платіжні операції лише у разі, якщо буде встановлено, що він не вчиняв дій або бездіяльності, які сприяли втраті чи незаконному використанню платіжного інструменту або відповідної інформації.
Отже, для покладення на банк обов`язку відновити залишок коштів необхідним є встановлення несанкціонованості платіжної операції та відсутності вини користувача у втраті або компрометації засобів доступу.
Разом з тим, у цій справі Банк надав докази того, що доступ до системи дистанційного банківського обслуговування було отримано після проходження процедури автентифікації із використанням фінансового номера телефону позивача та засобів підтвердження, передбачених умовами договору.
При цьому позивачем не надано доказів втрати SIM-картки, незаконного заволодіння мобільним телефоном, звернення до оператора мобільного зв`язку щодо блокування номера, повідомлення Банку про компрометацію засобів доступу до моменту здійснення спірної операції або інших обставин, які б свідчили про неможливість використання ним або іншою особою його фінансового номера та засобів ідентифікації.
Посилання апелянта на те, що він є особою пенсійного віку, не користується сервісами дистанційного банківського обслуговування та зазвичай здійснює операції у відділенні Банку, саме по собі не спростовує можливості здійснення авторизації в системі дистанційного обслуговування, оскільки матеріали справи містять об`єктивні технічні дані про реєстрацію та використання такого доступу.
Колегія суддів також відхиляє посилання апеляційної скарги на положення постанови Правління Національного банку України №705 від 05.11.2014, оскільки така втратила чинність на підставі Постанови Національного банку № 164 від 29.07.2022.
При цьому, апеляційний суд зазначає, що у цій справі Банк не визнав операцію неналежною, а надав докази її проведення через систему дистанційного обслуговування після успішної автентифікації.
Щодо доводів апелянта про те, що відкриття кримінального провадження підтверджує факт шахрайських дій, колегія суддів зазначає, що сам факт звернення особи до правоохоронних органів та внесення відомостей до ЄРДР не встановлює обставин вчинення кримінального правопорушення конкретною особою та не підтверджує автоматично цивільно-правову відповідальність банку.
Наявність кримінального провадження свідчить лише про здійснення перевірки повідомлених позивачем обставин, однак до моменту встановлення відповідних фактів у передбаченому законом порядку такі обставини не можуть бути покладені в основу висновку про порушення Банком своїх зобов`язань.
Щодо доводів апеляційної скарги в частині необхідності застосування висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 23 січня 2018 року у справі №202/10128/14-ц, від 05 квітня 2021 року у справі №61-13978св20 та від 14 лютого 2018 року у справі №127/23496/15-ц, апеляційний суд зазначає, що у вказаних справах суди виходили з установлених судами конкретних обставин щодо неналежної організації банками системи захисту та відсутності доказів проходження належної автентифікації.
У цій же справі установлено протилежне ? проведення операцій через систему дистанційного банківського обслуговування із використанням засобів ідентифікації, прив`язаних до клієнта.
Отже, суд першої інстанції правильно встановив характер правовідносин між сторонами, надав належну оцінку доказам у їх сукупності та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для покладення на АТ «Державний ощадний банк України» обов`язку відшкодувати позивачу суму списаних коштів.
Висновки суду першої інстанції відповідають установленим обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права та доводами апеляційної скарги не спростовуються.
Порушень норм процесуального права, які давали б підстави для скасування рішення суду першої інстанції, колегією суддів не установлено.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга адвоката Рашкової В.В., подана в інтересах ОСОБА_1 , задоволенню не підлягає, а рішення Печерського районного суду міста Києва від 27 лютого 2025 року слід залишити без змін.
Керуючись статтями 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Рашковою Валентиною Володимирівною, залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 27 лютого 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, установлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді С.М. Верланов

В.А. Нежура