Справа 729/1440/26
3/729/457/26 

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

15 вересня 2026 р. Бобровицький районний суд Чернігівської області в складі головуючої судді Булиги Н.О., за участі секретаря судового засідання Романченко С. С. розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бобровиця справу про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого та жителя АДРЕСА_1 , за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, 

В С Т А Н О В И В :

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 049845 від 12.09.2026, ОСОБА_1 12.09.2026 року о 17 год. 30 хв. за місцем свого проживання у АДРЕСА_1 , вчинив стосовно своєї дружини ОСОБА_2 домашнє насильство психологічного характеру, а саме кричав на неї, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.
У судове засідання ОСОБА_1 не з`явився. У матеріалах справи міститься його заява про розгляд справи без його участі та визнання вини у скоєнні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.
Відповідно до ст.ст. 245, 251, 252, 280, 283 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.
Частина 1 статті 173-2 КУпАП передбачає відповідальність за вчинення домашнього насильства, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.
Відповідно до пункту 3 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07 грудня 2017 року № 2229-VІІІ, під домашнім насильством слід розуміти діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Психологічне насильство (п.14 ч.1 ст.1 вказаного вище Закону), як форма домашнього насильства, включає в себе словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Таким чином, виходячи із зазначених вище норм законодавства, під домашнє насильство, зокрема умисне вчинення діянь психологічного характеру, які утворюють склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, підпадають лише словесні образи, погрози, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, якщо такі дії викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Отже, самі по собі крики під час сварки не формують собою домашнє насильство та утворюють склад адміністративного правопорушення у тому випадку, коли такі дії спрямовані на обмеження волевиявлення особи, якщо вони викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Суд зазначає, що для того щоб відрізнити насильство від конфлікту, необхідно звернути увагу на те, що насильство є результатом свідомих дій людини і характеризується такими основними ознаками: умисність; спричинення шкоди; порушення прав і свобод людини; значна перевага сил (фізичних, психологічних, економічних, чи пов`язаних з вищою посадою тощо) того, хто чинить насильство.
Насильство - це умисні дії однієї або кількох осіб, що спричиняють шкоду іншій особі, порушують права і свободи та відбуваються в умовах значної переваги сил тих, хто скоює ці дії, що унеможливлює самозахист особи, котра страждає від цих дій. Якщо у вказаних діях відсутня хоча б одна з наведених ознак, такі дії не є насильством.
Конфлікт - це зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що може призвести до активних дій, ускладнень, боротьби. Під час конфлікту часто відсутні одна чи кілька вищеперерахованих ознак.
Як зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 049845 від 12.09.2026, ОСОБА_1 12.09.2026 року о 17 год. 30 хв. за місцем свого проживання у АДРЕСА_1 , вчинив щодо своєї дружини ОСОБА_2 домашнє насильство психологічного характеру, а саме кричав на неї.
З письмових пояснень ОСОБА_2 вбачається, що вона розлучається з чоловіком у судовому порядку, однак останній змушує її забрати заяву з суду, через що між ними виник конфлікт, чим на неї здійснюється психологічний тиск.
З письмових пояснень ОСОБА_1 вбачається, що 12.09.2026 року він вчинив сварку зі своєю дружиною ОСОБА_2 через те, що вона з ним розлучається, під час якої кричав на неї.
Разом з тим, сам по собі факт виникнення між подружжям конфлікту, під час якого ОСОБА_1 кричав на дружину, за відсутності належних та достатніх доказів того, що такі дії завдали чи могли завдати шкоди психічному здоров`ю ОСОБА_2 , не є достатнім для висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.
Матеріали справи не містять доказів, які б у своїй сукупності підтверджували, що дії ОСОБА_1 мали характер домашнього насильства у розумінні закону та завдали чи могли завдати шкоди психічному здоров`ю потерпілої. Саме по собі перебування подружжя у конфліктних відносинах у зв`язку з розірванням шлюбу та підвищення голосу під час сварки не може автоматично ототожнюватися з домашнім насильством психологічного характеру.
Тому стверджувати у даній ситуації, що внаслідок сварки потерпіла постраждала чи зазнала шкоди, підстав немає.
У відповідності до ст.7 КУпАП, ст.62 Конституції України, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням, інакше як на підставах і в порядку встановлених законом, особа вважається невинуватою у вчиненні правопорушення і не може бути піддана покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Згідно з п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Виходячи з вищевикладеного, оцінивши досліджені у судовому засіданні докази, суд дійшов висновку, що провадження у справі підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.
Керуючись ст.ст. 247, 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд
П О С Т А Н О В И В :

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адмінвідповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Постанова може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя Н.О.Булига