ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2026 року | м. Львів | Справа № 140/6792/26 пров. № А/857/36414/26

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді Обрізко І.М., 
суддів Іщук Л.П., Пліша М.А., 
за участю секретаря судового засідання Демчик Л.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 17 червня 2026 року, прийняте суддею Дмитруком В.В. у м. Луцьк, у справі за позовом Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання неправомірною та скасування постанови,-

в с т а н о в и в :

Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі – ГУ ПФУ, позивач) звернулось до суду із позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі – ВПВР, відповідач) про визнання неправомірною та скасування постанови від 07.05.2026 про накладення штрафу у розмірі 5 100 грн у виконавчому провадженні №76701797.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 17 червня 2026 відмовлено в задоволенні позову.
Суд першої інстанції виходив з того, що фактично основною підставою для накладення штрафу стало нарахування пенсії ОСОБА_1 у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком без зміни розміру розрахункової величини згідно із Законом про Державний бюджет на відповідний рік, що встановлено державним виконавцем.
Отже, з наданих доказів зроблено висновок, що на момент прийняття постанови про накладення штрафу (07.05.2026) ГУ ПФУ у Волинській області неналежно виконало судове рішення. При цьому, в матеріалах справи відсутні докази інформування державного виконавця щодо правових підстав невиконання нарахування та виплати пенсії ОСОБА_1 у належному розмірі з 01.01.2026. Натомість надані боржником пояснення не містять мотивованих обґрунтувань щодо застосування при обчисленні суми, еквівалентної восьми мінімальним пенсіям, розміру мінімальної пенсії за віком станом на 01.01.2025, а не 01.01.2026.
Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, ГУ ПФУ у Волинській області подало апеляційну скаргу. Вважає, що судом першої інстанції ухвалено рішення із невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи та з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.
В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що висновок державного виконавця є безпідставним і необґрунтованим, а постанова про накладення штрафу є незаконною, оскільки, рішенням суду яке виконується, зобов`язано ГУ ПФУ у Волинській області здійснити ОСОБА_1 з 22 січня 2024 перерахунок та виплату пенсії, передбаченої статтею 54 Закон України № 796-XII від 28.02.1991 «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Закон № 796-ХІІ), у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком. Інших зобов`язань для боржника судовим рішенням не передбачено.
Відтак, державний виконавець мав не тільки встановити факт невиконання, але й пересвідчитись у поважності причин невиконання боржником рішення суду у встановлений виконавцем строк. Сам факт невиконання судового рішення у визначений строк без з`ясування і оцінки причин цього невиконання не може вважатися підставою для відповідальності боржника відповідно до статті 75 Закону України «Про виконавче провадження» (далі – Закон №1404-VIII).
Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити постанову, якою задовольнити позов.
В судове засідання для розгляду апеляційної скарги учасники справи не прибули, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, а тому відповідно до ч.4 ст.229, ст.313 КАС України апеляційний суд ухвалив розгляд апеляційної скарги здійснити за відсутності учасників справи та без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд в повній мірі дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази.
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 10.10.2024 у справі №140/7786/24, яке набрало законної сили 13.01.2025 зобов`язано ГУ ПФУ у Волинській області здійснити ОСОБА_1 з 22.01.2024 перерахунок та виплату пенсії, передбаченої статтею 54 Закону №796-ХІІ, у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком.
На виконання вказаного судового рішення 25.11.2024 видано стягувачу ОСОБА_1 виконавчий лист №18322/2024.
05.12.2024 державним виконавцем ВПВР винесено постанову про відкриття виконавчого провадження за №76701797.
В подальшому в ході здійснення виконавчого провадження державним виконавцем на адресу боржника – ГУ ПФУ у Волинській області 25.08.2025 за вих. №13444 надіслано вимогу про надання інформації про стан виконання рішення суду від 10.10.2024 у справі №140/7786/24.
На виконання вимоги 04.09.2025, листом ГУ ПФУ у Волинській області №0300-0307-5/58147, державного виконавця повідомлено про порядок виконання вказаного рішення суду у справі № 140/7786/24.
Постановою державного виконавця ВПВР від 07.05.2026 за невиконання судового рішення без поважних причин, на підставі статей 63, 75 Закону №1404-VIII на боржника ГУ ПФУ у Волинській області накладено штраф в розмірі 5100,00 грн.
ГУ ПФУ у Волинській області оскаржило дану постанову ВПВР.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частинами першою, другою статті 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
Відповідно до частини першої статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі їх невиконання у добровільному порядку, є Закон України від 02 червня 2016 № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі як і раніше – Закон № 1404-VIII).
За змістом статті 1 Закону№ 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно з пунктом першим частини першої статті 3 Закону № 1404-VIII відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.
Частиною першою статті 18 Закону № 1404-VIII визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Відповідно до пунктів 1, 16 частини 3 статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.
За змістом абзацу першого частини 4 статті 18 Закону № 1404-VIII вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.
Відповідно до частини четвертої статті 19 Закону № 1404-VIII сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи.
Пунктами 1 та 6 частини п`ятої статті 19 Закону № 1404-VIII визначено, що боржник зобов`язаний: утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надавати пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.
Особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій (частина восьма статті 19 Закону № 1404-VIII ).
Згідно з пунктом першим частини першої статті 26 Закону № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною) (абзац перший частини 6 статті 26 Закону № 1404-VIII ).
Частиною другою статті 63 Закону № 1404-VIII встановлено, що у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність
Частиною першою статті 75 Закону № 1404-VIII встановлено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.
Таким чином, накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання (виконати судове рішення). Тобто, на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановленим факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин.
Застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і націлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження.
При цьому, умовою для накладення на боржника у виконавчому проваджені штрафу є невиконання боржником судового рішення без поважних причин.
Отже, постанова про накладення штрафу за невиконання судового рішення може бути винесена лише за умови, що судове рішення не виконано боржником без поважних причин, коли боржник мав реальну можливість виконати таке судове рішення, проте не зробив цього.
З тексту постанови державного виконавця Новосада О.Ю. від 07.05.2026 за ВП №76701797 про накладення на боржника ГУ ПФУ у Волинській області штрафу у розмірі 5 100,00 грн вбачається, що її прийнято на підставі статей 63, 75 Закону №1404-VIII у зв`язку із невиконанням рішення суду. Постанова мотивована тим, що у зв`язку з надходженням заяви стягувача про невиконання боржником рішення, на електронну адресу боржника надіслано вимогу державного виконавця, якою зобов`язано боржника терміново вжити вичерпних заходів щодо виконання рішень суду, надати інформацію, копії документів про перерахунок пенсії та/або детальний розрахунок здійснених нарахувань та виплат пенсії стягувачу згідно із виконавчим документом та у випадку не здійснення нарахувань та/або виплат за виконавчим документом - вказати причини із посиланням на норми законодавства, повідомити чому при розрахунку вісім мінімальних пенсій за віком застосовується розмір мінімальної пенсії станом на 01.01.2025, а не актуальний розмір мінімальної пенсії за віком. З додатків до листа (розрахунки пенсії) ГУ ПФУ у Волинській області вбачається, що боржником при розрахунку восьми мінімальних пенсій за віком застосовується неактуальний розмір мінімальної пенсії за віком – 2 361,00 грн.
Отже, зроблено висновок, що основною підставою для накладення штрафу стало нарахування пенсії ОСОБА_1 у відповідності до статтею 54 Закону №796-ХІІ у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком без зміни розміру розрахункової величини згідно із Законом про Державний бюджет на відповідний рік, що встановлено державним виконавцем.
Слід погодитись із висновком суду першої інстанції, що з наявних у справі доказів слідує, що на момент прийняття постанови про накладення штрафу (07.05.2026) ГУ ПФУ у Волинській області неналежно виконало судове рішення. При цьому, в матеріалах справи відсутні докази інформування державного виконавця щодо правових підстав невиконання нарахування та виплати пенсії ОСОБА_1 у належному розмірі з 01.01.2026. Натомість надані боржником пояснення не містять мотивованих обґрунтувань щодо застосування при обчисленні суми, еквівалентної восьми мінімальним пенсіям, розміру мінімальної пенсії за віком станом на 01.01.2025, а не 01.01.2026. 
Окрім наведеного, апеляційний суд звертає увагу на судове рішення наявне в Єдиному державному реєстрі судових рішень, прийняте Восьмим апеляційним адміністративним судом від 04 серпня 2026 у справі № 140/7786/24, з якого, визнано протиправними дії ГУ ПФУ у Волинській області, вчинені на виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2024 у справі №140/7786/24, щодо нарахування, з 01.03.2024 ОСОБА_1 пенсії відповідно до ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» виходячи з розрахунку розміру мінімальної пенсії за віком, встановленої станом на 01.01.2023 Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік».
Зобов`язано ГУ ПФУ у Волинській області вжити заходи щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону при виконанні рішення Волинського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2024 у справі №140/7786/24.
З аналізу вказаного судового рішення та беручи до уваги межі досліджуваних правовідносин у рамках вказаної справи, було зазначено, що на виконання рішення суду у справі №140/7845/24 відповідач зобов`язаний застосовувати такі розміри прожиткового мінімуму осіб, які втратили працездатність:
- з 22.01.2024 - 2093 грн., який встановлений Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік»;
- з 01.03.2024 - 2361 грн. який встановлений Законом України Законом України «Про Державний бюджет України на 2024 рік»;
- з 01.01.2025 - 2361 грн. який встановлений Законом України Законом України «Про Державний бюджет України на 2025 рік».
Виходячи з наведеного, стороною відповідача правомірно накладено штраф за невиконання судового рішення, позаяк ГУ ПФУ під час перерахунку пенсії ОСОБА_1 застосовує прожитковий мінімум за невідповідний (минулий) рік замість показника, чинного на час виникнення спірних правовідносин.
Верховний Суд неодноразово наголошував, що у разі зобов`язання провести перерахунок пенсії із певного року, розрахункова величина (прожитковий мінімум для працездатних осіб або осіб, які втратили працездатність) повинна застосовуватися станом на 1 січня відповідного календарного року, передбаченого законом про Державний бюджет на той рік.
Відтак, у межах спірних правовідносин відсутні обставини, які свідчать про належне виконання позивачем вимог виконавчого листа, виданого 25.11.2024 за №18322/2024 про зобов`язання ГУ ПФУ у Волинській області здійснити ОСОБА_1 з 22.01.2024 перерахунок та виплату пенсії, передбаченої статтею 54 Закону №796-ХІІ, у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком.
З приводу вмотивованості судового рішення апеляційним судом то враховуються підходи Європейського суду з прав людини, а саме, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «РуїзТорія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими. Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.
Отже, доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку про правильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до правильного вирішення справи.
Судові витрати розподілу не підлягають з огляду на результат вирішення апеляційної скарги та виходячи з вимог ст. 139 КАС України.

Керуючись ст. ст. 272, 287, 310, 315, 317, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 
постановив:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області залишити без задоволення, рішення Волинського окружного адміністративного суду від 17 червня 2026 року у справі №140/6792/26 – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції. 

Головуючий суддя | | І. М. Обрізко
судді | | Л. П. Іщук
| | М.А. Пліш
Повне судове рішення складено 16.09.2026.