ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Володимира Винниченка 1, м. Дніпро, 49505
E-mail: inbox@dp.arbitr.gov.ua, тел. (056) 377-18-58, fax (056) 377-38-63

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.07.2026 | м. Дніпро | Справа № 904/2684/25 (904/3089/26)

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Примака С.А., розглянувши справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи

за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 
до Акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат" (50026, Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг, вул. Зимових Походів (Симбірцева), буд. 1А; код ЄДРПОУ 00191307) 
про стягнення невиплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки проведення розрахунку при звільненні 
в межах справи №904/2684/25
за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «СПАЙКЕРС КОНСАЛТІНГ», м. Київ
до боржника Акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат", м. Кривий Ріг Дніпропетровської області
про визнання банкрутом

СУТЬ СПОРУ:
27.05.2026 позивач звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат" про стягнення невиплаченої заробітної плати.
Згідно протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 27.05.2026 позовну заяву передано на розгляд судді Примаку С.А. в межах справи про банкрутство №904/2684/25.
Ухвалою господарського суду від 28.05.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі. Зобов`язано Акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат» протягом десяти днів з дня вручення ухвали суду надати до господарського суду: інформацію про розмір середньоденного заробітку без відрахування податків та інших обов`язкових платежів ОСОБА_1 (для розрахунку суми середнього заробітку за порушення термінів розрахунку при звільненні). Справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у ній матеріалами.
07.07.2026 до суду через систему "Електронний суд" від відповідача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи документів на виконання вимог ухвали суду від 28.05.2026.
09.07.2026 до суду через систему "Електронний суд" від позивача надійшли письмові пояснення щодо суми заборгованості по заробітній платі.
Судом враховано, що в силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.
При цьому, такий розумний строк визначений у статті 248 Господарського процесуального кодексу України, яка визначає, що суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.
Більше того, права відповідача, як учасника справи, не можуть забезпечуватись судом за рахунок порушення прав позивача на своєчасне вирішення спору судом, що є безпосереднім завданням господарського судочинства, та яке відповідно до норм частини 2 статті 2 Господарського процесуального кодексу України превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Слід також відзначити, що у частині 2 статті 129 Конституції України визначено одним із принципів судочинства змагальність сторін та свободу в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до частини 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Згідно статті 248 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.
За викладених обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.
В порядку статті 240 Господарського процесуального кодексу України судом прийнято рішення у справі.

ВСТАНОВИВ:
Відносно відповідача - Акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат" 09.06.2025 Господарським судом Дніпропетровської області відкрито провадження у справі про банкрутство № 904/2684/25, станом на теперішній час провадження у справі перебуває на стадії розпорядження майном. 
Згідно з пунктом 8 частини 1 статті 20 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають, зокрема, справи про банкрутство (неплатоспроможність), у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на посаді посадових та службових осіб боржника. 
Відповідно до абзацу першого частини 2 статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство (неплатоспроможність), у межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про відшкодування шкоди та/або збитків, завданих боржнику; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника, у тому числі спори про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України.
Пунктом 8 ч.1 ст.20 ГПК України встановлено, що господарські суди розглядають справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі та зокрема, справи у спорах стягнення заробітної плати.
Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, позивач - фізична особа ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах із відповідачем - Акціонерним товариством "Криворізький залізорудний комбінат", що підтверджується відомостями трудової книжки, серія НОМЕР_2 .
На підставі наказу №3262-к від 21.11.2025 позивач був звільнений із займаної посади на підставі ст. 38 КЗпП України, що також підтверджується відомостями трудової книжки, серія НОМЕР_2 .
Позивач у позовній заяві зазначає, що під час знаходження у трудових правовідносинах з відповідачем, з боку останнього йому була нарахована, але не виплачена заробітна плата у сукупному розмірі 96 624,45 грн (без утримання податків та інших обов`язкових платежів). У зв`язку з чим позивач звернувся до суду з позовними вимогами 96 624,45 грн (без утримання податків та інших обов`язкових платежів).
Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши усі подані у справу докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд зазначає наступне.
Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
При цьому відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.
Питання у сфері трудових відносин регулюється положеннями Кодексу законів про працю України.
Згідно статті 2 КЗпП України, працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.
Згідно частини 1 статті 3 КЗпП України передбачено, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.
Згідно частини 1 статті 21 КЗпП України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Відповідно до ч. 1 ст. 94 КЗпП України, заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Положенням ч. 1 ст. 21 Закону України "Про оплату праці" передбачено, що працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.
Частиною 5 статті 97 КЗпП України передбачено, що оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.02.2022 у справі №755/12623/19 зазначила, що праву працівника на належну заробітну плату кореспондує обов`язок роботодавця нарахувати йому вказані виплати, гарантовані державою, і виплатити їх. При цьому право працівника не залежить від нарахування йому відповідних грошових виплат. Тому незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат, працівник у разі порушення законодавства про оплату праці має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати.
Згідно ч. 1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, провести з ним розрахунок у строки, зазначені у ст. 116 КЗпП, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.
Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.
На підставі наказу №3262-к від 21.11.2025 позивач був звільнений із займаної посади на підставі ст. 38 КЗпП України, що також підтверджується відомостями трудової книжки, серія НОМЕР_2 .
Натомість відповідно до наявної у матеріалах справи довідки відповідача, позивачу була нарахована, але не виплачена заробітна плата у сукупному розмірі 73 854,90 грн, з приводу позовних вимог щодо заборгованості по заробітній платі відповідач пояснив наступне.
Позивач звільнився з роботи 21.11.2025. В день звільнення йому були нараховані суми, що підлягають виплаті при звільнені. Ці суми остаточно відображені у розрахунковому листі за листопад 2025 року.
Як вбачається з позову позивач заявляє до стягнення суму 96 624,45 грн та зазначає наступне, як вбачається з довідки за вих. № 3586 від 08.06.2026 року, доданої до клопотання представника Відповідача про долучення документів, розмір заборгованості по невиплаченій заробітній платі становить 73854,90 грн, даний показник було визначено Відповідачем за вирахуванням усіх видів утримання оплати, вказаних у графі «Утримано» розрахункових листків за серпень, вересень та листопад 2025 року, в тому числі: виду утримання 609 - за виконавчим документом. Вказаний вище вид утримання “609 - за виконавчим документом” відображався у розрахункових листках позивача у зв`язку з винесенням державним виконавцем Покровського ВДВС Кіптик К.С. у межах виконавчого провадження ВП №61040392 постанову про звернення стягнення на заробітну плату боржника від 12.03.2020 року, зокрема: перерахунок сум аліментів відповідно до постанови Покровського ВДВС від 22.01.2020 про відкриття виконавчого провадження та постанови Покровського ВДВС від 12.03.2020 про звернення стягнення на заробітну плату боржника, які додані до матеріалів справи.
Натомість позивач зазначає, що протягом періоду з липня 2025 року по листопад 2025 року (дата звільнення – 21.11.2025) АТ «КРИВБАСЗАЛІЗРУДКОМ» відображало у розрахункових листках позивача згадуваний вище вид утримання (зокрема: вид 609), проте фактично дані суми не було перераховано на поточний рахунок Покровського ВДВС на виконання постанови про звернення стягнення на заробітну плату боржника від 12.03.2020 року, винесеної у межах виконавчого провадження ВП № 61040392. Даний факт визнано АТ «КРИВБАСЗАЛІЗРУДКОМ» у листі за вих. № 777 від 19.02.2026 року, який направлено до Покровського ВДВС та прикріплено у вкладенні «Інші документи» по виконавчому провадженні ВП № 61040392 (копія листа за вих. № 777 від 19.02.2026 року додана до матеріалів справи).
З метою уникнення накладення Покровським ВДВС арешту на належне на праві приватної власності майно та банківські рахунки, позивачем, ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), самостійно здійснювалося сплату заборгованості по виконавчому провадженню ВП № 61040392, яка виникла внаслідок невиконання АТ «КРИВБАСЗАЛІЗРУДКОМ» постанови про звернення стягнення на заробітну плату боржника від 12.03.2020 року, зокрема, сплачено наступні суми: 05.11.2025 – 1600,00 грн, 19.12.2025 - 300,00 грн, 25.12.2025 – 500,00 грн., 29.12.2025 – 500,00 грн., 31.12.2025 – 1000,00 грн, 09.01.2026 – 5000,00 грн, 10.01.2026 – 5000,00 грн, 19.01.2026 – 1000,00 грн, 25.01.2026 – 1000,00 грн, 05.02.2026 – 1455,40 грн, 09.02.2026 – 5000,00 грн, що підтверджується відповідними платіжними інструкціями та листом Покровського ВДВС за вих. № 281034/64903 від 05.03.2026 року (копії платіжних інструкцій та листа ДВС від 05.03.2026 додані до матеріалів справи).
У свою чергу, до теперішнього часу АТ «КРИВБАСЗАЛІЗРУДКОМ» у повному обсязі не відшкодовано витрати, понесені позивачем, у зв`язку із самостійним погашенням заборгованості по аліментам у розмірі 19 838,56 грн., яка виникла по виконавчому провадженню ВП № 61040392.
З огляду на вказані вище обставини, ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), вважає, що вказаний у довідці за вих. № 3586 від 08.06.2026 року, розмір заборгованості по невиплаченій заробітній платі за серпень 2025 року, вересень 2025 року та листопад 2025 року у розмірі 73854,90 грн., є суттєво заниженим, як наслідок мною надається контррозрахунок суми основного боргу за вирахуванням відповідних сум утримання (зокрема: ПДФО, військового збору, мед.страхування (вид 614, 677, 678)) (контррозрахунок суми основного боргу доданий до матеріалів справи).
Отже, на переконання позивача заборгованість із заробітної плати та інших платежів за період серпень 2025 року, вересень 2025 року та з 01.11.2025 року по 21.11.2025 року (дата звільнення) включно становить 96 624,45 грн., яка підлягає стягненню з Відповідача.
Суд дослідивши наявні матеріали справи, дійшов наступного висновку, що оскільки гроші фактично не виплачуються працівнику, а обліковуються як борг, у підприємства немає бази для розрахунку та перерахування аліментів. Утримання здійснюється виключно в день виплати заробітної плати.
Крім того, роботодавець зобов`язаний повернути постанову про стягнення аліментів (або виконавчий лист) державному чи приватному виконавцю. Документ повертається з відміткою про те, які суми були стягнуті за період роботи, та вказується сума загального боргу із зарплати.
Виконавча служба фіксує суму заборгованості з аліментів, яка утворилася за час, коли працівник не отримував дохід. Після того як підприємство виплатить працівнику заборговану зарплату (або кошти будуть стягнені примусово через рахунки), виконавець може звернути стягнення на ці суми для погашення боргу з аліментів.
Таким чином, суд здійснивши перевірку нарахування по заробітній платі встановив, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягає заборгованості по заробітній платі у розмірі 93 693,46 грн (73 854,90 грн - заборгованість по заробітній платі, 19 838,56 грн - заборгованість по аліментам) без утримання податків та інших обов`язкових платежів, в іншій частині позову відмовити.
Щодо середнього заробітку за затримку розрахунку в розмірі 259 874,37 грн за період з 22.11.2025 по 21.05.2026, суд зазначає наступне.
Позивач вказує, що внаслідок порушення відповідачем зобов`язань з виплати заробітної плати при звільненні, у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем зі сплати середнього заробітку за час затримки при звільненні на дату подачі заяви про збільшення (за період з 22.11.2025 по 21.05.2026) становить 259 874,37 грн.
Відповідно до частини 1 ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.
Згідно зі ст. 41 Кодексу України з процедур банкрутства дія мораторію не поширюється на виплату заробітної плати, тому і після відкриття провадження у справі про банкрутство у відповідача існує обов`язок своєчасно розраховуватись із звільненими працівниками, а у випадку непроведення остаточного розрахунку при звільненні, нести майнову відповідальність, передбачену ст. 117 КЗпП України.
Відповідно до приписів ч.1 ст.117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.
Проаналізувавши зміст частини другої статті 233 КЗпП України, можна зробити висновок про те, що в разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці працівник має право без обмежень будь-яким строком звернутись до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи здійснив роботодавець нарахування таких виплат.
Непроведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України. У цьому разі перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку.
Невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.
Разом з тим приписами як вбачається зі ст.117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.
Аналогічна правова позиція висвітлена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24.04.2019 у справі №607/14495/16-ц.
При визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 №100 (з наступними змінами і доповненнями). Цей нормативний акт не застосовується лише тоді, коли середня заробітна плата визначається для відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, та призначення пенсії.
Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
Здійснивши перевірку наданих сторонами розрахунків середнього заробітку за час затримки проведення розрахунку при звільненні, суд зазначає наступне.
Відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100, при визначенні середньої заробітної плати враховуються всі види виплат, у тому числі премії та інші заохочувальні виплати, які включаються до розрахунку пропорційно часу, за який вони нараховані, та з урахуванням фактично відпрацьованого часу, при цьому їх розмір не може перевищувати фактично нараховану суму.
З урахуванням наведеного, суд зазначає, що середньоденний заробіток позивача за період вересень-жовтень 2025 становить 2 014,53 грн, який визначено виходячи із загальної суми заробітної плати 75 544,91 грн та 300 відпрацьованих годин. Відповідно, середній заробіток за час затримки проведення розрахунку підлягає визначенню шляхом множення зазначеного середньоденного заробітку на кількість робочих днів періоду затримки.
За таких обставин, суд дійшов висновку, що обґрунтованим є нарахування середнього заробітку за час затримки проведення розрахунку у розмірі 259 874,37 грн (з утриманням податків та інших обов`язкових платежів) за період з 22.11.2025 по 21.05.2026, який підлягає стягненню.
Щодо розподілу судових витрат, господарський суд зазначає наступне.
Згідно пп.1 п.2 ч.1 ст.4 Закону України "Про судовий збір" розмір судового збору за розгляд позовної заяви майнового характеру становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
При поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору (ч. 3 ст. 4 Закону України "Про судовий збір").
Позовна заява подана позивачем в електронній формі.
У відповідності до приписів п.1 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір" позивач звільнений від сплати судового збору за розгляд позовних вимог в частині стягнення заробітної плати.
Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити, що звільнення позивача від сплати судового збору не звільняє відповідача від обов`язку, у разі задоволення позову, сплатити судовий збір в дохід державного бюджету України, в розмірі встановленому пп.1 п.2 ч.1 ст.4 Закону України "Про судовий збір", при цьому враховуючи загальний розмір задоволених позовних вимог.
За приписами ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір, в частині стягнення заборгованості по заробітній платі підлягає стягненню з відповідача на користь державного бюджету України в іншій частині на користь позивача.
З урахуванням наведеного та з огляду на те, що позовні вимоги задоволено частково, керуючись положеннями статті 129 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь Державного бюджету України судовий збір у розмірі 2 662,40 грн, а також на користь позивача витрати зі сплати судового збору у розмірі 3 272,55 грн.
Керуючись ст. ст. 76-80, 86, 129, 232, 233, 236-238, 240-242, Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат" про стягнення невиплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки проведення розрахунку при звільненні – задовольнити частково.
Стягнути з Акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат" (50026, Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг, вул. Зимових Походів (Симбірцева), буд. 1А; код ЄДРПОУ 00191307) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 93 693,46 грн (73 854,90 грн - заборгованість по заробітній платі, 19 838,56 грн - заборгованість по аліментам) без утримання податків та інших обов`язкових платежів, 259 874,37 грн - середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 22.11.2025 по 21.05.2026 (з утриманням податків та інших обов`язкових платежів), 3 272,55 грн - витрати по сплаті судового збору.
Стягнути з Акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат" (50026, Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг, вул. Зимових Походів (Симбірцева), буд. 1А; код ЄДРПОУ 00191307) на користь державного бюджету (отримувач коштів - ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106, код ЄДРПОУ 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача: UA908999980313111256000026001, код класифікації доходів бюджету 22030106) судовий збір, код ЄДРПОУ господарського суду Дніпропетровської області 03499891) 2 662,40 грн - судового збору. 
Накази видати після набрання судовим рішенням законної сили.
В іншій частині позову відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дня складання повного судового рішення і може бути оскарженим протягом цього строку в порядку ст.ст. 256, 257 ГПК України.
Повне рішення складено 24.07.2026 

Суддя | | С.А. Примак