ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5748/26 Справа № 932/4416/24 | | Суддя у 1-й інстанції - Кондрашов І. А. Суддя у 2-й інстанції - Агєєв О. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Агєєва О.В.,
суддів: Гапонова А.В., Красвітної Т.П.
за участю секретаря судового засідання Кирилішиної В.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпро цивільну справу №932/4416/24  за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , про витребування майна з чужого незаконного володіння та усунення перешкод в користуванні власністю, вселення, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 на ухвалу Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 04 червня 2024 року про забезпечення позову, постановлену у складі судді Кондрашова І.А., -

ВСТАНОВИВ:

У травні 2024 року  ОСОБА_1 звернулась до Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про витребування майна з чужого незаконного володіння та усунення перешкод в користуванні власністю, вселення.
Разом із позовною заявою, позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про забезпечення позову.
В обґрунтування заяви про забезпечення позову позивач вказала, що предметом її позову є нерухоме майно - квартира АДРЕСА_1 , яке вибуло з її законного володіння у власність невідомої їй особи ОСОБА_2 поза її волею, шляхом використання заочного рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 01 червня 2018 року, яке на дійсний час є скасованим ухвалою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 16 квітня 2020 року у справі №200/3123/18.
Згідно даних ДРРНМ з 2018 року по лютий 2024 року відбулись чисельні передачі права власності на її квартиру різним юридичним та фізичним особам. Кінцевим власником на теперішній час є ОСОБА_2 , яка отримала право власності на її квартиру за Договором дарування від 06 лютого 2024 року.
Правовою підставою заявленого позову є витребування майна, яке є предметом позов, з чужого незаконного володіння згідно ст.ст.387, 388 ЦК України. Отже, нею подано віндикаційний позов до відповідача, який на теперішній час є зареєстрованим власником належного їй нерухомого майна. Отже, ефективність віндикаційного позову забезпечується саме наявністю державної реєстрації права власності за відповідачем, оскільки за відсутності такої реєстрації судове рішення про задоволення віндикаційного позову не є підставою для державної реєстрації права власності за позивачем.
Вважає, що у неї є всі підстави вважати, що після отримання позовної заяви про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння відповідач ОСОБА_2 почне вживати заходи щодо його реалізації або переоформлення на іншу особу права власності на квартиру АДРЕСА_1 , з метою: по-перше: збереження за собою майна або отримання за нього грошових коштів в розмірі ринкової вартості об`єкта нерухомості; по-друге: зробити неможливим виконання рішення суду, яке є підставою для державної реєстрації права власності на нерухоме майно за позивачем.
Стверджує, що невжиття судом заходів забезпечення позову може значно ускладнити розгляд справи, виконання рішення суду, а також суттєво порушить її права.
У зв`язку із чим просила суд про забезпечення позову шляхом заборони будь-яким особам, у тому числі об`єктам державної реєстрації прав та державним реєстраторам прав на нерухоме майно вчиняти будь-які дії щодо реєстрації права власності, відчуження, обтяження, зміни майнових прав об`єкту нерухомого майна, внесення нерухомого майна в статутний капітал юридичних осіб, внесення відповідних змін до державних реєстрів відносно нерухомого майна, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 777395212101; об`єкт нерухомого майна: квартиру АДРЕСА_2 загальною площею (кв.м.) 266, житлова площа (кв.м.) 193,9 Опис: в житловому будинку літ.Е-4, квартира АДРЕСА_2 , яка складається з: на цокольному поверсі - 1- гараж, на II - поверсі - 2 вітальня, З- кухня, 4-санвузол, на мансардному поверсі - 5 житлова за адресою: АДРЕСА_3 , право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_2 . 

Ухвалою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 04 червня 2024 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено. Вжито заходів забезпечення позову шляхом встановлення заборони будь-яким особам, у тому числі об`єктам державної реєстрації прав та державним реєстраторам прав на нерухоме майно вчиняти будь-які дії щодо реєстрації права власності, відчуження, обтяження, зміни майнових прав об`єкту нерухомого майна, внесення нерухомого майна в статутний капітал юридичних осіб, внесення відповідних змін до державних реєстрів відносно нерухомого майна, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 777395212101; об`єкт нерухомого майна: квартиру АДРЕСА_2 загальною площею (кв.м.) 266, житлова площа (кв.м.) 193,9 Опис: в житловому будинку літ.Е-4, квартира АДРЕСА_2 , яка складається з: на цокольному поверсі - 1- гараж, на II - поверсі - 2 вітальня, З- кухня, 4-санвузол, на мансардному поверсі - 5 житлова за адресою: АДРЕСА_3 , право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_2 .

Не погодившись з вказаною ухвалою суду, представник ОСОБА_2 - ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій зазначає, що ухвала постановлена з істотним порушенням норм процесуального права, без наведення жодного конкретного факту, які саме заходи вживала відповідач для реалізації спірного майна, або хоча б факти, що свідчать про підготовку такої реалізації в майбутньому.
В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що судом не застосовано висновків Верховного Суду стосовно необхідності доведення подальшого утруднення виконання судового рішення.
Зазначає, що всупереч твердженням позивача, відповідач разом з родиною зареєстровані та постійно проживають у вказаній квартирі, що підтверджується довідкою про склад сім`ї, це їх єдине житло, тому виглядають дивно закиди позивача про намір продажу цієї квартири.
Звертає увагу, що достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Адекватність заходу щодо забезпечення позову, який застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.
Вказує, що заходи щодо забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів щодо забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.
Оскаржувана ухвала постановлена суддею, якого на даний момент відсторонено від здійснення правосуддя. Зазначений суддя, по-перше, рішенням ВРП 199/2дп/15-26 від 11 лютого 2026 року притягнений до дисциплінарної відповідальності та до нього застосовано дисциплінарне стягнення у виді подання про звільнення з посади судді, а по-друге, є обвинуваченим у справі про вчинення майнового злочину, а саме шахрайство, вчинене в особливо великих розмірах, поєднане із введенням в оману суду. 
Зазначає, що вона має обґрунтовані підстави для припущення, що оскаржувана ухвала постановлена суддею, який прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи, що підтверджується, в тому числі, і відсутністю належного обґрунтування необхідності вжиття заходів забезпечення позову.
У зв`язку з чим просить ухвалу Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 04 червня 2024 рокускасувати.

Позивач, скориставшись своїм правом, через свого представника, подав відзив, в якому вважає апеляційну скаргу безпідставною та невмотивованою. Аргументи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, зводяться до незгоди позивача з ухваленим у справі судовим рішенням. 
Суд, ухвалюючи оскаржувану ухвалу, належним чином дослідив заяви про забезпечення позову та долучені докази, на які вона посилалась як на підставу своїх вимог.
Стверджує, що не відповідає дійсності твердження представника відповідача ОСОБА_2 про те, що відповідач разом з родиною постійно проживають у вказаній квартири. Протягом 2024-26 року судом направлялись чисельні судові виклики в судові засідання, які за вказаною адресою квартири ніхто не отримував.
Звертає також на себе увагу, що додана до апеляційної скарги фотографія (не ксерокопія) листа ДАПДП ДМР від 19.03.2026 року про зареєстрованих осіб за адресою спірної квартири, надана на запит приватного нотаріуса ДМНО Рудкевича Є., що може свідчити по-перше: про відсутність ОСОБА_2 в м.Дніпрі, по друге: про звернення відповідача до приватного нотаріуса та намір реалізувати квартиру після того, як вона дізналась про наявність судового спору. 
Застосування такого заходу забезпечення позову як встановлення заборони на відчуження спірної квартири не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача ОСОБА_2 , оскільки квартира залишається в її володінні та користуванні, а обмежено лише можливість її відчуження. 
Захід забезпечення позову як встановлення заборони на відчуження квартири є співмірним із заявленими позивачем вимогами. В іншому випадку, невжиття заходів забезпечення позову передбачає можливість відповідача в будь-який момент відчужити майно, яке знаходиться у його власності, передати його в іпотеку, в статутний фонд юридичної особи, тощо, що беззаперечно в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача. 
З огляду на те, що встановлення заборони на відчуження спірної квартири не обмежує права відповідача ОСОБА_2 на володіння та користування квартирою, то слід зробити висновок, що подання апеляційної скарги про скасування встановленої заборони відчуження має за мету саме подальше наступне відчуження спірної квартири 
У зв`язку з чим просить ухвалу Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 04 червня 2024 рокузалишити без змін, апеляційну скаргу представника відповідача залишити без задоволення.

Представник відповідача в судовому засіданні суду апеляційної інстанції підтримала доводи апеляційної скарги, просила її задовольнити.
Представник позивача в судовому засіданні заперечувала проти апеляційної скарги, просила відмовити у її задоволенні.
Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку.
Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи, які не з`явились в судове засідання, оскільки, відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з частиною першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвала суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції послався на те, що між сторонами дійсно існує спір з приводу витребування майна з чужого незаконного володіння, існує ризик того, що квартира може бути відчужена на користь третіх осіб, або іншим чином обтяжена з метою укладення виконання рішення суду, існує реальна загроза утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, що є підставою для вжиття заходів забезпечення позову, а захід забезпечення позову, про який просить позивач, є адекватним та співмірним із позовними вимогами, і не вжиття таких заходів забезпечення позову може ускладнити або зробити неможливим виконання судового рішення, у разі відчуження вказаного майна на користь третіх осіб.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Як вбачається із матеріалів, предметом позову у цій справі є квартира за адресою: АДРЕСА_3 , яка вибула із власності ОСОБА_1 , без достатніх правових підстав поза волею дійсного власника, що свідчить про наявність порушення інтересів ОСОБА_1 .
У заяві про забезпечення позову позивач ставить питання про вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони будь-яким особам, у тому числі об`єктам державної реєстрації прав та державним реєстраторам прав на нерухоме майно вчиняти будь-які дії щодо реєстрації права власності, відчуження, обтяження, зміни майнових прав об`єкту нерухомого майна, внесення нерухомого майна в статутний капітал юридичних осіб, внесення відповідних змін до державних реєстрів відносно нерухомого майна, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 777395212101; об`єкт нерухомого майна: квартиру АДРЕСА_2 загальною площею (кв.м.) 266, житлова площа (кв.м.) 193,9 Опис: в житловому будинку літ.Е-4, квартира АДРЕСА_2 , яка складається з: на цокольному поверсі - 1- гараж, на II - поверсі - 2 вітальня, З- кухня, 4-санвузол, на мансардному поверсі - 5 житлова за адресою: АДРЕСА_3 , право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_2 . 
В обґрунтовування своїх доводів посилався на те, що на даний час існує ризик того, що квартира може бути відчужена на користь третіх осіб, або іншим чином обтяжена з метою укладення виконання рішення суду, або створення перепон у витребуванні майна на користь позивача. Вважає, що заходи забезпечення позову пов`язані із позовом та стосуються предмета спору, зможуть забезпечити виконання рішення суду при задоволенні позову. Отже, є співмірним, та такими, що не порушують права інших осіб, оскільки стосуються виключно рухомого майна.

Відповідно до ч.2 ст.149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
На підставі пунктів 1, 2 ч.1 ст.150 ЦПК України позов може бути забезпечено накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб, забороною вчиняти певні дії.
Згідно з ч.3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.
Інститут забезпечення позову є сукупністю встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.
Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.
Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси сторони на той випадок, коли інша сторона буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення.
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18, провадження № 14-729цс19).
Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист якого просив заявник, інтересів сторін та інших учасників судового процесу.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.
Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.
При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

З урахуванням вищезазначеного та на підставі належним чином оцінених доказів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку задоволення заяви про забезпечення позову, оскільки предметом позову є витребування спірного майна, та захід забезпечення позову є адекватним та співмірним із позовними вимогами, а не вжиття таких заходів забезпечення позову може ускладнити або зробити неможливим виконання судового рішення, у разі відчуження вказаного майна на користь третіх осіб.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі щодо неповного з`ясування обставин справи є необґрунтованими, оскільки цивільне процесуальне законодавство не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини по суті основного спору, і які мають значення для остаточного вирішення справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення питання, зводяться до незгоди з прийнятим рішенням.
Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність ухвали суду в апеляційній скарзі не наведено.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року; SERYVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909|04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Згідно ч.1. ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції повною мірою дослідив доводи сторін та правильно застосував норми права та не припустив порушень норм процесуального права, тому ухвалу Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 04 червня 2024 року слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 - залишити без задоволення.
Ухвалу Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 04 червня 2024 року про забезпечення позову у справі №932/4416/24 - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:

Повний текст постанови складено 22.07.2026 року.

Головуючий суддя О.В.Агєєв