КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 серпня 2026 року м. Київ справа №320/55916/24
Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Головенка О.Д., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (в порядку письмового провадження) адміністративний позов ОСОБА_1 до Солом`янського відділу ДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Міністерства юстиції України про зобов`язання вчинити певні дії,
в с т а н о в и в:
До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Солом`янського відділу ДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управліня Міністерства юстиції (м. Київ) Міністерства юстиції України про зобов`язання зняти арешт з квартири АДРЕСА_1 , який було накладено в межах виконавчого провадження Солом`янським відділом ДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управліня Міністерства юстиції (м. Київ) Міністерства юстиції України.
В обґрунтування позовних вимог зазначено про те, що позивач є власником 1/2 частки вказаної квартири та спадкоємцем іншої 1/2 частки після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 батька ОСОБА_2 . При зверненні до нотаріуса для оформлення спадщини з`ясувалося, що у 2007 році стосовно майна батька було зареєстровано обтяження (арешт). Позивач звернувся до відповідача із заявою про зняття арешту, проте відповідач листом від 05.03.2024 № 43434 повідомив, що виконавчі провадження щодо боржника відсутні в АСВП та знищені у зв`язку із закінченням строків зберігання, а тому механізм зняття арешту за таких умов відсутній, і рекомендовано звернутися до суду. Позивач вважає, що збереження арешту за відсутності відкритого виконавчого провадження порушує його права.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 29.11.2024 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (в порядку письмового провадження).
Відповідач відзиву на позовну заяву не надав. У надісланій позивачу відповіді зазначав про неможливість вчинення дій через знищення матеріалів архівних проваджень.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд виходить з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 набули право приватної спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності від 23.05.1995 № 936.
ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , після чого позивач у встановленому законом порядку звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини.
Згідно з відомостями Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, на об`єкт накладено арешт у 2007 році на підставі документів Солом`янського ВДВС.
За інформацією відповідача, виконавчі провадження щодо померлого ОСОБА_2 на виконанні не перебувають, а архівні справи знищено на підставі Правил ведення діловодства та архіву в органах ДВС після закінчення трирічного строку зберігання.
Наведене зумовило на звернення до суду з даним позовом.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає Закон України "Про виконавче провадження". 
Згідно з ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» (чинна редакція) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
При цьому, на час накладення арешту, чинним був Закон України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 № 606-XIV (далі - Закон № 606). Разом з тим, на час звернення позивача до суду та розгляду і вирішення справи по суті, зазначений Закон втратив чинність, оскільки 05.10.2016 набрав чинності Закон України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі - Закон № 1404).
Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
У той же час, відповідно до п. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Статтею 321 ЦК України, передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Статтею 386 ЦК України, встановлено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.
Як передбачено ч. ч. 1, 2 ст. 50 Закону № 606 у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.
У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.
Аналогічні норми містить й чинна редакція Закону № 1404.
Зокрема, згідно з нормами ч.ч. 1, 2 ст. 40 Закону № 1404 у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.
Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.
Тож, наслідки завершення виконавчого провадження щодо зняття арешту з майна боржника, можуть бути застосовані лише у випадку закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа.
За змістом ч. 2 ст. 59 Закону № 1404 у разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.
Відповідно до положень ч. ч. 4, 5 ст. 59 Закону № 1404 підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову.
У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.
Судом досліджено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 набули право приватної спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності від 23.05.1995 № 936.
ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , після чого, позивач звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини.
Згідно з відомостями Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, на об`єкт накладено арешт у 2007 році на підставі документів Солом`янського ВДВС.
За інформацією відповідача у відповідь на лист позивача, виконавчі провадження щодо померлого ОСОБА_2 на виконанні не перебувають, а архівні справи знищено на підставі Правил ведення діловодства та архіву в органах ДВС після закінчення трирічного строку зберігання.
Суд вважає, що наявність протягом тривалого часу (з 2007 року) незнятого арешту на майно за відсутності відкритого виконавчого провадження та будь-яких вимог стягувачів є непропорційним втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном, що гарантовано статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Частиною 5 ст. 59 Закону № 1404 визначено, що у всіх інших випадках (коли у виконавця відсутні визначені законом підстави для самостійного зняття) арешт може бути знятий за рішенням суду.
Оскільки відповідач через відсутність матеріалів та технічних записів в АСВП позбавлений можливості самостійно винести постанову про зняття арешту, а права позивача, як співвласника та спадкоємця залишаються обмеженими, суд вважає за необхідне захистити право позивача, шляхом зобов`язання органу ДВС зняти вказаний арешт.
Перевіркою даних Автоматизованої системи виконавчого провадження встановлено, що відкриті виконавчі провадження, за якими боржник є ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (померлий) у відділі не перебувають. Протилежного суду не наведено.
Відповідачем не надано суду доказів існування незавершених виконавчих проваджень щодо позивача, які б обумовлювали необхідність залишення в силі накладеного на його майно арешту, з огляду на що, відсутні будь-які належні та допустимі докази, які б свідчили про наявність невиконаних зобов`язань позивача та які б підтверджували обґрунтованість існування арешту. Матеріалами справи підтверджено, що виконавче провадження, в межах якого на майно позивача накладено арешт, на виконанні у відповідача не перебуває.
Відмовляючи у скасуванні арешту відповідач керувався тим, що оскаржуваний арешт може бути знятий виключно на підставі рішення суду.
Відповідач не врахував того, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення, проте, за даних обставин, матеріали виконавчого провадження відсутні/знищено через закінчення строків його зберігання, тому є непропорційним продовження існування арешту майна позивача, за відсутності чинного виконавчого провадження та проведення відповідних дій по його виконанню. 
Згідно з ч. 1 ст. 9, ст. 72, ч. ч. 1, 2, 5 ст. 77 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. 
За наслідком розгляду даного спору, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Судові витрати підлягають розподілу, згідно норм ч. 1 ст. 139 КАС України.
Керуючись ст. 77, 90, 139, 241-247, 255, 293, 295-297 КАС України, суд
в и р і ш и в:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Солом`янського відділу ДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Міністерства юстиції України про зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити. 
Зобов`язати Солом`янський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) зняти арешт з квартири АДРЕСА_1 , який було накладено в межах виконавчого провадження Солом`янським відділом державної виконавчої служби у місті Києві.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Солом`янського відділу ДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 коп).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Головенко О.Д.