ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа №296/6009/25 Головуючий у 1-й інст. Анциборенко Н. М.
Доповідач Панкеєва В. А.  

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2026 року Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Панкеєвої В.А.,
суддів Бондар О.О.
Галацевич О.М.,
розглянувши у спрощеному письмовому провадженні без повідомлення учасників справи у м. Житомирі цивільну справу № 296/6009/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 , про стягнення аліментів,
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 
на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 06 лютого 2026 року

встановив:

У червні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з указаним позовом.
Позов мотивувала тим, що відповідач є її батьком. З 01 жовтня 2022 року по 30 вересня 2025 року вона навчається на денній платній формі навчання в Університеті Марії Кюрі-Склодовської у м. Любліні (Республіка Польща). Вартість навчання становить 1 250 євро за семестр, що в перерахунку складає 9 749,84 грн на місяць.
Крім того, у період з 01 жовтня 2024 року по 31 березня 2025 року вона проходила навчання за студентською програмою у Німеччині, де витрати на оренду житла становили 257 євро на місяць (12 027,60 грн). До її щомісячних витрат також належать оплата страхового полісу у розмірі 150 злотих (1 660,63 грн) та витрати на забезпечення базових потреб, зокрема харчування, одяг і ліки, у розмірі 2 000 злотих (22 141,70 грн). За її твердженням, загальний розмір витрат на її утримання становить 45 577,00 грн на місяць.
Зазначала, що її навчання за кордоном було погоджено з відповідачем, який до лютого 2025 року надавав їй матеріальну допомогу. Проте з березня 2025 року відповідач припинив надавати кошти на її утримання, у зв`язку з чим відповідні витрати несе її мати - ОСОБА_3 .
Посилалася на те, що у зв`язку з навчанням на денній формі та проживанням за кордоном вона не має можливості працювати та самостійно забезпечувати свої потреби, а тому потребує матеріальної допомоги батьків.
Водночас відповідач є працездатною особою, з 2015 року зареєстрований як фізична особа-підприємець, має постійне місце роботи та стабільний дохід, розмір якого в окремі місяці сягає 150 000,00 грн. Крім того, у його власності перебуває рухоме та нерухоме майно, зокрема: 1/2 частка квартири АДРЕСА_1 ; 1/4 частка квартири АДРЕСА_2 ; об`єкт незавершеного будівництва житлового будинку по АДРЕСА_3 ; земельна ділянка площею 0,15 га, кадастровий номер 1822084100:03:001:0569, а також транспортні засоби "Volkswagen", реєстраційний номер НОМЕР_1 , та "ЗІЛ", реєстраційний номер НОМЕР_2 . На думку позивачки, наведені обставини свідчать про спроможність відповідача надавати матеріальну допомогу на її утримання. 
Посилаючись на положення статей 199, 200 Сімейного кодексу України, позивачка просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на період навчання у розмірі 22 000,00 грн щомісячно, що становить приблизно половину заявлених нею щомісячних витрат, починаючи з 02 червня 2025 року і до закінчення навчання - 30 вересня 2025 року. 
Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 06 лютого 2026 року позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, у розмірі 15 000,00 гривень щомісячно, починаючи з 03.06.2025 і до закінчення навчання, але не довше, ніж до досягнення нею двадцяти трьох років.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права та неналежну оцінку доказів і обставин справи, просить скасувати рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 06 лютого 2026 року та ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позову, визначивши розмір аліментів на утримання повнолітньої доньки у сумі 3 000,00 грн щомісячно.
Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що він не ухилявся від виконання батьківських обов`язків, підтримує з донькою довірливі стосунки та раніше фінансував її навчання і проживання у Польщі протягом трьох років, для чого, за його твердженням, продав належний йому автомобіль та використав особисті заощадження.
Не заперечуючи свого обов`язку брати участь в утриманні повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, апелянт вважає визначений судом розмір аліментів у сумі 15 000,00 грн щомісячно непосильним та неспівмірним із його реальним матеріальним становищем. Зазначає, що відповідно до відомостей Реєстру застрахованих осіб його щомісячний дохід становить 8 000,00 грн, а тому визначений судом розмір аліментів істотно перевищує розмір його доходу.
Крім того, посилається на те, що на його утриманні перебуває інша неповнолітня дитина, а також непрацездатні батьки-пенсіонери. Його мати має тяжке захворювання та перенесла оперативні втручання із заміни двох колінних суглобів, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги.
На переконання апелянта, суд першої інстанції, визначаючи розмір аліментів, не встановив належним чином його реальний матеріальний стан, співвідношення доходів і витрат, обсяг матеріальних потреб позивачки та не надав належної оцінки поданим ним доказам щодо наявності інших осіб, яких він зобов`язаний утримувати.
Наголошує, що передбачений статтею 199 СК України обов`язок батьків утримувати повнолітніх дітей, які продовжують навчання, виникає, зокрема, за умови, якщо батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу. Вважає, що суд першої інстанції належним чином не врахував цієї умови, внаслідок чого визначений розмір аліментів не відповідає його матеріальним можливостям та ставить його у скрутне матеріальне становище.
Ухвалами Житомирського апеляційного суду від 08 червня 2026 року відкрито провадження у справі та справу призначено до розгляду без повідомлення учасників справи.
Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи.
Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України (частина 1 статті 368 ЦПК України).
Враховуючи наведене, розгляд справи здійснюється без повідомлення учасників справи.
Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав відповідачу строк для подачі відзиву.
Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема, з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.
16 червня 2026 року представник ОСОБА_1 - адвокат Могильницька І.М. подала до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просила залишити апеляційну скаргу ОСОБА_2 без задоволення, а рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 06 лютого 2026 року - без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість. Зазначає, що суд першої інстанції належним чином дослідив матеріали справи та при визначенні розміру аліментів урахував потреби повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, фактичні витрати на навчання, проживання, страхування та забезпечення основних життєвих потреб, а також матеріальне становище сторін. Доводи відповідача про відсутність у нього достатнього доходу не підтверджені належними доказами та спростовуються відомостями про його фактичні витрати, наявність у власності рухомого і нерухомого майна, здійснення підприємницької діяльності та банківських операцій.
Також зазначала, що відповідач не надав належних доказів понесення ним витрат на утримання неповнолітньої доньки та непрацездатних батьків, тоді як сама по собі наявність відповідних родинних відносин не підтверджує фактичного надання їм матеріального утримання.
Натомість, на переконання представника позивачки, матеріалами справи підтверджуються значний обсяг витрат ОСОБА_1 , пов`язаних із продовженням навчання, та її потреба у матеріальній допомозі, а також та обставина, що раніше відповідач фактично надавав доньці таку допомогу.
Враховуючи характер спірних правовідносин між сторонами, предмет доказування, зважаючи на конкретні обставини у справі, які не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, оскільки в матеріалах справи містяться докази, надані сторонами, наявні правові підстави для розгляду справи у порядку письмового провадження без участі сторін.
Згідно з частиною п`ятою статті 268, статті 381 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, відповідач ОСОБА_2 є батьком позивачки, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 , виданим 29.11.2005 (а.с.10).
Відповідно до копії заяви, посвідченої нотаріально 26.08.2022, батьки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не заперечують та надають дозвіл на відкриття візи та тимчасові самостійні поїздки за кордон до Республіки Польщі та інших країн Євросоюзу (країн Шенгенської угоди) з метою навчання у період з 01.09.2022 по 20.09.2023 дочки - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та на самостійний перетин кордону на будь-якому виді транспорту (а.с.16).
Згідно сертифікату Університету Марії Кюрі-Складовської про вступ іноземця на денну форму навчання, ОСОБА_4 була прийнята з 01.10.2022 до 30.09.2025 для навчання на денній формі навчання, перший курс, на платній основі (а.с.18), що підтверджується також рішенням Університету Марії Кюрі-Складовської №RCE/Da/98/2022 (а.с.19-20).
Відповідно до договору оренди з ATS від 08.08.2024 №41169, укладеним між Публічно-правовою установою – 34127 Кассель (орендодавець) та ОСОБА_5 (орендар), орендодавець здає орендарю житло у студентському гуртожитку за адресою: АДРЕСА_4 з 01.10.2024 до 31.03.2025. Загальна орендна плата 1542,00 євро (а.с.23-24).
29.03.2025 між ТОВ "Хостел Андрей" (орендодавець) та ОСОБА_5 (орендар) укладено договір оренди, предметом якого є оренда кімната, розташованої у квартирі багатоквартирного будинку за адресою: 11 2000 м. Марібор. Строк договору оренди з 30.03.2025 по 30.06.2025. Щомісячна орендна плата 345,00 євро (а.с.124-129).
Відповідно до інформаційної довідки від 04.07.2025 №434195848 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта (а.с.110-111), ОСОБА_2 належить:
-1/2 частка квартири АДРЕСА_5 ; 
-1/4 частка квартири АДРЕСА_2 .
Згідно з відомостями з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору за період з січня 2024 по липень 2025 вбачається, що за період з січня 2024 по липень 2025 відсутня інформація про доходи ОСОБА_2 . 
Водночас згідно з податковою декларацією платника єдиного податку-фізичної особи (першої та другої групи) сума доходу за 2024 рік становить 663457,70 грн (а.с.158, 161).
Відповідно до відомостей з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (довідка форми ОК-5) дохід ОСОБА_2 за 2024 рік становить: з січня по березень 2024 року 7100,00 грн щомісячно; з квітня по грудень 2024 року - 8000,00 грн щомісячно (а.с.103-108).
Згідно листа регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Рівненській, Волинській та Житомирській областях №31/35-12-2025, станом на 16 вересня 2025 року в Єдиному державному реєстрі транспортних засобів за громадянином ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстровані наступні транспортні засоби: марка "MERCEDES-BENZ Е 300D", 1993 року випуску; марка "MERCEDES-BENZ SPRINTER 316 CDI", 2005 року випуску.
Станом на 16 вересня 2025 року в Єдиному державному реєстрі транспортних засобів за громадянкою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , транспортні засоби серед зареєстрованих не значаться (а.с.155).
Відповідно до довідки про доходи від 22.05.2025 №122 ОСОБА_3 дійсно працює ПП фірма "Санітас" з 31.12.2010 та займає посаду фармацевт комерційного відділу. Її дохід за період з 01 листопада 2025 року по 30 квітня 2025 року становить 66 993,52 грн (а.с.85).
Батьки відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є пенсіонерами, що підтверджується копіями пенсійних посвідчень від 26.06.2013 № НОМЕР_4 та від 26.08.2008 №1945514007 (а.с.90-91).
Згідно з довідкою від 23.10.2025 №13436/04-16 ОСОБА_7 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Житомирській області та отримує пенсію за віком, призначену відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Фактично виплачений розмір пенсії за січень-червень 2025 року становить 37826,82 грн (а.с.175).
Відповідно до наданих відповідачем копій медичної документації мати відповідача - ОСОБА_7 хворіє, їй встановлено діагноз та призначено лікування (а.с.94-102).
Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив із того, що відповідно до статей 199, 200 СК України батьки зобов`язані утримувати повнолітніх дочку чи сина, які продовжують навчання та у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років, за умови, що батьки мають можливість надавати таку допомогу.
Визначаючи розмір аліментів у твердій грошовій сумі, суд урахував обставини, передбачені статтею 182 СК України, зокрема стан здоров`я та матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у нього інших осіб на утриманні, майновий стан сторін та інші обставини, що мають істотне значення.
Установивши, що повнолітня донька сторін продовжує навчання, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги, та перебуває на утриманні матері, а відповідач має можливість надавати таку допомогу, суд першої інстанції, врахувавши встановлені обставини справи, матеріальне становище сторін та потреби позивачки, дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_2 аліментів на період навчання у твердій грошовій сумі 15 000,00 грн щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до закінчення навчання, але не довше ніж до досягнення позивачкою двадцяти трьох років.
Перевіряючи законність оскаржуваного рішення, колегія суддів враховує наступне.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Статтею 141 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст. ст.179, 199-201 СК України).
Відповідно до ст.199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
Згідно з положеннями ст.200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 цього Кодексу.
Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину до досягнення нею повноліття (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка передбачає, зокрема обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу).
Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами (постанова Верховного Суду від 16 лютого 2022 року у справі № 381/2423/20).
При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження (постанова Верховного Суду від 13 квітня 2021 року у справі № 308/4214/18).
Як роз`яснено в п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" від 15.05.2006 № 3 обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.
Зазначена правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду від 24 січня 2019 року у справі № 225/1447/16-ц та від 17 квітня 2019 року у справі № 644/3610/16-ц.
Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.
Сімейний кодекс України виходить із принципів рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину чи доньці, які продовжують навчання, зобов`язані обоє батьків, незалежно від того, з ким з них проживає їх син (дочка).
Із системного аналізу наведених норм убачається, що під час розгляду справ за позовом про стягнення аліментів на повнолітніх дітей, які продовжують навчання, підлягають доказуванню та встановленню обставини, зокрема, потреба повнолітньої дитини в матеріальній допомозі у зв`язку з продовженням навчання та наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 навчалася на денній формі на платній основі в Університеті Марії Кюрі-Складовської (м. Люблін, Республіка Польща) у період з 01 жовтня 2022 року по 30 вересня 2025 року.
Отже, повнолітня ОСОБА_1 не працювала, оскільки денна форма навчання істотно обмежує можливість повноцінного працевлаштування та отримання самостійного доходу, у зв`язку з чим вона є особою, яка потребує матеріальної допомоги.
Вирішуючи питання щодо можливості відповідача надавати таку допомогу, суд першої інстанції правомірно виходив із відсутності обставин, які б повністю звільняли ОСОБА_2 від виконання батьківського обов`язку щодо утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання.
Разом з тим, колегія суддів не може погодитися з визначеним судом першої інстанції розміром аліментів, вважає його завищеним та таким, що ухвалений без належного врахування реальних доведених витрат на утримання дитини, матеріального стану платника аліментів та наявності у нього інших утриманців.
Так, позивачка зазначила, що її щомісячні витрати становлять 45 577,00 грн, з яких: 9 749,84 грн - витрати на навчання; 12 027,60 грн - оренду житла; 1 660,63 грн - страховий поліс; 22 141,70 грн - харчування, одяг, ліки та інші базові потреби.
Проте колегія суддів зазначає, що засади цивільного судочинства (ст.ст.12, 81 ЦПК України) покладають обов`язок доказування обставин на сторону, яка на них посилається. Матеріали справи не містять належних і допустимих доказів (систематичних розрахунків, платіжних документів, чеків або квитанцій) на підтвердження фактичного щомісячного понесення витрат на базові потреби у розмірі 22 141,70 грн. Відтак, ця сума є недоведеною та не може в повному обсязі враховуватися при визначенні розміру аліментів.
Крім того, витрати на оренду житла у розмірі 12 027,60 грн за весь заявлений період не підлягають урахуванню, оскільки наданими договорами оренди підтверджено найм житла лише у періоди з 01.10.2024 по 31.03.2025 та з 30.03.2025 по 30.06.2025 (а.с.23-24, 124-129). Доказів понесення таких витрат у період з 01.07.2025 по 30.09.2025 матеріали справи не містять.
Оцінюючи матеріальний стан відповідача, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що згідно з довідкою форми ОК-5 його щомісячний дохід за 2024 рік становить 8 000,00 грн, а задекларований дохід ФОП за 2024 рік складає 663 457,70 грн (без урахування витрат на підприємницьку діяльність). Матеріали справи взагалі не містять відомостей про доходи ОСОБА_2 у 2025 році (тобто за період, за який заявлено позов).
Водночас, заперечуючи проти позову та посилаючись на незначний дохід, відповідач суперечить власним доводам та поданим ним же доказам. Як убачається із долучених матеріалів, саме у 2024 році відповідач у значному обсязі фінансував відпочинок та дозвілля позивачки (перебування в Татрах у травні-червні 2024 року, відпочинок в Іспанії у липні 2024 року та тритижнева туристична поїздка 8 країнами Європи у жовтні 2024 року). Здійснення таких витрат свідчить про наявність у відповідача реальних доходів та фінансової спроможності надавати матеріальну допомогу доньці.
Поряд із цим, колегія суддів бере до уваги доводи апелянта щодо наявності у нього інших осіб, яких він зобов`язаний утримувати за законом, зокрема іншої неповнолітньої дочки, оскільки відповідно до положень статті 182 СК України аліментний обов`язок щодо кожної дитини має здійснюватися з урахуванням рівності прав дітей на належне утримання.
Аналіз Єдиного державного реєстру судових рішень свідчить, що рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 13 квітня 2026 року у справі №296/5800/25, яке станом на дату розгляду даної справи не набрало законної сили, позов задоволено частково, ухвалено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 , аліменти на утримання дитини ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі 10 000,00 грн щомісячно, починаючи з 28.05.2025 року та до повноліття дитини. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 , додаткові витрати на дитину ОСОБА_8 у розмірі 5 000,00 грн щорічно, починаючи з 28.05.2025 та до повноліття дитини. Розмір аліментів, визначений у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону.
Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.
Наведені обставини підтверджують наявність у відповідача іншої неповнолітньої дитини, що відповідно до статті 182 СК України підлягає врахуванню судом при визначенні розміру аліментів.
Також колегія суддів ураховує, що батьки відповідача є особами пенсійного віку, а його мати має захворювання та потребує лікування, що підтверджується наявною у матеріалах справи медичною документацією. 
Вказані обставини не можуть бути залишені поза увагою при визначенні реальної можливості відповідача надавати матеріальну допомогу повнолітній дочці.
Аналізуючи баланс інтересів сторін, суд апеляційної інстанції враховує приписи статті 141 СК України щодо рівності обов`язків батьків. Як убачається з матеріалів справи, мати позивачки ОСОБА_3 працює у ПП фірма "Санітас" та отримує офіційний дохід (а.с.85). Обов`язок щодо матеріального забезпечення повнолітньої доньки, яка навчається, покладається на обох батьків рівною мірою, а отже, мати також зобов`язана брати участь у її утриманні пропорційно своєму матеріальному стану.
Установивши часткову недоведеність заявленого позивачкою розміру витрат, наявність у відповідача інших утриманців та беручи до уваги обов`язок матері брати участь в утриманні доньки, апеляційний суд доходить висновку, що стягнутий судом першої інстанції розмір аліментів у сумі 15 000,00 грн є надмірним, тоді як запропонований відповідачем розмір у сумі 3 000,00 грн - недостатнім для покриття реальних потреб здобувача освіти.
На переконання колегії суддів, визначення аліментів у розмірі 7 000,00 грн щомісячно відповідатиме встановленим у справі обставинам, потребам повнолітньої доньки у зв`язку з продовженням навчання та матеріальним можливостям відповідача, а також забезпечить справедливий баланс між інтересами одержувача і платника аліментів з урахуванням обов`язку обох батьків брати участь у її утриманні.
Відповідно до пунктів 2, 4 частини першої статті 376 ЦПК України підставами для зміни судового рішення є недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, та неправильне застосування норм матеріального права.
Ураховуючи викладене, апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню, а рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 06 лютого 2026 року - зміні в частині розміру стягуваних аліментів шляхом його зменшення з 15 000,00 грн до 7 000,00 грн щомісячно.
Щодо розподілу судового збору.
За правилами ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.
Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч.6 ст.141 ЦПК України).
Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Позов ОСОБА_1 задоволено на 31,82% (заявлена сума 22000,00 грн, стягнуто судом 7000,00).
ОСОБА_1 за звернення до суду із позовом була звільнена від сплати судового збору на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір" від 08 липня 2011 року № 3674-VI, тому із ОСОБА_2 на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 385,40 грн - пропорційно розміру задоволених вимог (1211,20 грн х 31,82%).
За подання апеляційної скарги ОСОБА_2 необхідно було сплатити судовий збір у розмірі 1816,80 грн (3028,00 грн х 0,4 х 150%). В апеляційній скарзі відповідач просив зменшити розмір аліментів, визначений судом першої інстанції у сумі 15 000,00 грн, до 3 000,00 грн. Апеляційним судом розмір аліментів зменшено до 7 000,00 грн, тобто апеляційну скаргу задоволено частково, що становить 66,67 % від оспорюваної суми.
Отже, з урахуванням часткового задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2 пропорційно задоволеній її частині підлягає компенсації судовий збір у розмірі 1 211,26 грн (1 816,80 грн ? 66,67 %).
Ураховуючи часткове задоволення апеляційної скарги та те, що позивачка звільнена від сплати судового збору, відповідно до частини шостої статті 141 ЦПК України судовий збір, сплачений відповідачем за подання апеляційної скарги, підлягає компенсації за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. 
Водночас, з урахуванням того, що з ОСОБА_2 у дохід держави підлягає стягненню 385,40 грн судового збору за подання позовної заяви, зазначена сума підлягає відрахуванню із суми судового збору, що компенсується відповідачу за рахунок держави. Таким чином, остаточна сума компенсації ОСОБА_2 за рахунок держави становить 825,86 грн (1 211,26 грн - 385,40 грн).

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.
Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 06 лютого 2026 року змінити.
Викласти абзаци 2 резолютивної частини рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 06 лютого 2026 року в наступній редакції:
"Стягувати з ОСОБА_2 ,  ІНФОРМАЦІЯ_5 ( АДРЕСА_6 , РНОКПП НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ( АДРЕСА_6 , РНОКПП НОМЕР_6 ), аліменти на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, у твердій грошовій сумі в розмірі 7 000,00 грн(сім тисяч гривень 00 копійок) щомісячно, починаючи з 03 червня 2025 року до 30 вересня 2025 року".
В решті рішення суду залишити без змін.
Компенсувати ОСОБА_2  за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги у розмірі 825,86 грн (вісімсот двадцять п`ять гривень 86 копійок).
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, окрім випадків, установлених статтею 389 ЦПК України.

Головуючий В.А. Панкеєва

Судді О.О. Бондар

О.М. Галацевич