Харківський окружний адміністративний суд  61700, м. Харків, майдан Свободи, 6, inbox@adm.hr.court.gov.ua, ЄДРПОУ: 34390710  	

РІШЕННЯ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
місто Харків 

09.07.2026 р. справа №520/11257/26 
Харківський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Сліденко А.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без призначення судового засідання з повідомленням (викликом) сторін справу за позовом
 	ОСОБА_1 (далі за текстом - позивач, заявник)	
до 	Військової частини НОМЕР_1 (далі за текстом - відповідач, владний суб`єкт, орган публічної адміністрації)	
про	визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,	

встановив:

Позивач у порядку адміністративного судочинства заявив вимоги про: 1) визнання протиправною бездіяльність (або рішення) Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової грошової винагороди у розмірі 100 000 грн. пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні та у відпустках для лікування внаслідок травм, пов`язаних із захистом Батьківщини, передбаченої Постановою КМУ від 28.02.2022 № 168; 2) зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , додаткову грошову винагороду у розмірі 100 000 грн. пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні у закладах охорони здоров`я та у відпустках за станом здоров`я за загальний період з 07.03.2023 року по 22.10.2025 року.
Аргументуючи ці вимоги зазначив, що суб`єктом владних повноважень протиправно не проведено повної оплати часу служби військовослужбовця у порядку постанови КМУ від 28.02.2022р. №168 за періоди стаціонарного лікування у закладах охорони здоров`я та у відпустках за станом здоров`я.
Відповідач із поданим позовом не погодився.
Аргументуючи заперечення проти позову зазначив, що на момент проходження позивачем стаціонарного лікування та перебування у відпустках для лікування не існувало необхідних підтвердних документів, зокрема довідок про обставини травми та висновків військово-лікарської комісії щодо зв`язку поранення із захистом Батьківщини або його кваліфікації як тяжкого, а окремі захворювання були визнані лише такими, що пов`язані з проходженням військової служби, що не є підставою для виплати відповідно до Постанови № 168. Крім того, поранення від 06.09.2024 ВЛК віднесено до легких, у зв`язку з чим відсутні правові підстави для виплати додаткової винагороди за відпустки після такого поранення. Водночас відповідач наголошує, що позивач не довів факту звернення до фінансово-економічної служби військової частини з рапортами про призначення відповідних виплат та повним пакетом підтвердних документів, а тому у військової частини не виник обов`язок щодо прийняття рішення про включення позивача до наказів на виплату додаткової грошової винагороди. 
Оскільки добуті судом докази повно та всебічно висвітлюють обставини спірних правовідносин, відомості об`єктивної дійсності відомі учасникам спору і у даному конкретному випадку відсутні будь-які перешкоди у наданні доказів відносно таких відомостей, строки подачі процесуальних документів збігли і сторони не подали заяви ані про намір на подачу відповідних процесуальних документів, ані про існування нездоланних перешкод у реалізації такого наміру, а завдання адміністративного судочинства згідно з ч.1 ст.2 та ч.4 ст.242 КАС України полягає саме у захисті прав приватної особи від незаконних управлінських волевиявлень органу публічної адміністрації, то спір підлягає вирішенню на підставі наявних у справі доказів.
Суд, повно виконавши процесуальний обов`язок зі збору доказів, перевіривши доводи сторін добутими доказами, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст належних норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.
Установлені судом обставини спору полягають у наступному.
За матеріалами справи заявник народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , належить до громадянства України, у період часу березень 2022р.-21.11.2025р. проходив військову службу у лавах Збройних Сил України на штатній військовій посаді в організаційній структурі Військової частини НОМЕР_2 .
За викладеними у відзиві твердженнями, відповідно до спільної директиви Міністра оборони України та Головнокомандувача Збройних Сил України від 22 травня 2025 року № Д-321/65/дск «Про проведення додаткових організаційних заходів у Збройних Силах України в 2025 році» та директиви командувача Сил територіальної оборони Збройних Сил України від 22 травня 2025 року № Д-22/ДСК «Про проведення додаткових організаційних заходів у Командуванні Сил територіальної оборони Збройних Сил України в 2025 році» військова частина НОМЕР_1 є правонаступником військових частин НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , НОМЕР_6 , НОМЕР_7 , НОМЕР_8 , НОМЕР_9 , НОМЕР_2 у зв`язку з їх переформуванням. 
Таким чином, Військова частина НОМЕР_1 визнає, що вона є належним відповідачем у справі як правонаступник Військової частини НОМЕР_2 та зазначених інших перелічених частин.
Згідно з витягом з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 21.11.2025р. №388 заявник був зарахований до списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 з 21.11.2025р. на посаду водія - лінійного наглядача відділення зв`язку взводу зв`язку 8-го батальйону територіальної оборони.
20.02.2023р. мала місце подія отримання заявником під час виконання бойового завдання травми у зв”язку із захистом Батьківщини (перелом голівки правої плечової кістки з пошкодженням суглобової губи, часткового пошкодження ротаторної манжети, синовіїту, артрозу ключично-акроміального суглобу IV ст.) (далі за текстом – Поранення №1).
У зв`язку із лікуванням Поранення №1 заявник у період 07.03.2023р.-31.03.2023р. стаціонарно знаходився в Центрі реконструктивної та відновної медицини ЦРВМ ОНМедУ.
Згідно з довідкою гарнізонної військово-лікарської комісії від 31.03.2023р. №2949 стан після операції (22.03.2023) дистрофічної артроскопії, дебридменту, часткової резекції тіла та заднього рога медіального меніска, амбляційної пластики ПХЗ з привиду розриву (20.02.2023) тіла та заднього рога медіального меніску, дегенеративно-дистрофічних змін переднього рога медіального меніска. Травма, ТАК, пов`язана з проходженням військової служби. Довідка командира про обставини травми не надана. На підставі наказу МОЗ України від 04.07.2007 №370 відноситься до тяжких травм. 
Згідно з наказом командира Військової частини НОМЕР_2 від 03.04.2023р. №93 заявник вибув у відпустку для лікування у зв`язку із хворобою на 30 діб з 01.04.2023р. до 01.05.2023р. на підставі довідки ВЛК №2949 від 31.03.2023р.
Згідно з довідкою військово-лікарської комісії від 03.05.2023р. №3242 стан після операції (22.03.2023) діагностичної артроскопії, дебрідменту, парціальної резекції тіла та заднього рогу медіального меніску, абляційної пластики ПХЗ лівого колінного суглобу при тимчасовому порушенні функції. Травма, ТАК, пов`язана з проходженням військової служби. Довідка про обставини травми не надана. На підставі наказу МОЗ України від 04.07.2007 №370 відноситься до тяжких травм. 
Згідно з свідоцтвом про хворобу від 25.11.2025р. №2025-1125-1143-5347-7 наслідки закритого перелому великого горбика правої плечової кістки з пошкодженням ротаторної манжети та суглобової губи правого плечового суглобу (31.12.2022), лікованого консервативно у вигляді зміцнілої кісткової мозолі зі стійкою змішаною комбінованою контрактурою, больовим синдромом при помірному порушенні функцій. Травма, ТАК, пов`язан(-а/е/і) із захистом Батьківщини. За ступенем тяжкості (наказ МОЗ України від 04.07.2007 №370): Травма відноситься до тяжких.
Згідно з наказом командира Військової частини НОМЕР_2 від 04.05.2023р. №124 заявник вибув у відпустку для лікування у зв`язку із хворобою на 30 діб з 04.05.2023р. до 03.06.2023р. на підставі довідки ВЛК №3242 від 03.05.2023р.
У подальшому - 06.09.2024р. мала місце подія отримання заявником під час виконання бойового завдання іншої травми у зв”язку із захистом Батьківщини (вибухова травма, акубаротравма без ураження барабанних перетинок, закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, вогнепальне уламкове сліпе поранення правої кисті) (далі за текстом – Травма №2).
У зв`язку із лікуванням Травми №2 заявник у період 06.09.2024р.-10.09.2024р. стаціонарно знаходився у Військовій частині НОМЕР_10 .
Згідно з свідоцтвом про хворобу від 25.11.2025р. №2025-1125-1143-5347-7 наслідки МВТ (06.09.2024), ЗЧМТ, акубаротравми, струсу головного мозку, ВОСП м`яких тканин правої кисті, лікованих хірургічними обробками у вигляді зміцнілих рубців при незначному порушенні функцій, цефалгічного синдрому, хронічної двобічної сенсоневральної приглухуватості 1 ст., змішаної вестибулярної дисфункції 2 ст. Поранення, Травма, ТАК, пов`язан(-а/е/і) із захистом Батьківщини. За ступенем тяжкості (наказ МОЗ України від 04.07.2007 №370): Травма відноситься до легких.
Окрім того, у 2025 р. заявник перебував на стаціонарному лікуванні у медичних закладах охорони здоров`я, а саме: з 04.01.2025 по 04.02.2025 у НВМКЦ "ГВКГ" з приводу тривожно-депресивного стану; з 07.03.2025 по 28.03.2025 у КНП "Київська міська клінічна лікарня №7" проведено оперативне лікування 11.03.2025 - операція Шеврон-шафт, Акіна на правій стопі; з 07.07.2025 по 16.07.2025 у Ірпінській центральній міській лікарні з діагнозом уточнені ураження судин мозку, енцефалопатія змішаного генезу (дисциркуляторна ІІ ст., гіпертензивна) в стадії загострення з вираженими вестибуло-координаторними розладами, церебростенічний синдром; з 29.07.2025 по 08.08.2025 - КНП "Київська міська клінічна лікарня №7" з діагнозом посттравматичний лівобічний гонартроз ІІІ ст. Правобічний гонартроз ІІ ст. Змішана контрактура лівого колінного суглобу. Виражений больовий синдром. Стан після операції Шеврон-шафт, Вейла, Акіна на правій стопі від 11.03.2025р. Стан після ТЕП лівого колінного суглобу від 31.07.2025р. (оперативне втручання з ендопротезування 31.07.2025); з 10.10.2025 по 22.10.2025 у КНП "Київська міська клінічна лікарня №7" (реабілітаційне лікування) з діагнозом тимчасове порушення ходи. Стан після оперативного лікування (31.07.2025 - тотальне ендопротезування лівого колінного суглобу) з приводу деформуючого остеоартрозу лівого колінного суглобу 3 ст. у вигляді зміцнілого післяопераційного рубця, розгинальної контрактури лівого колінного суглобу з больовим синдромом при тимчасовому порушенні функції.
Згідно із складеною відносно заявника довідкою Військової частини НОМЕР_1 від 11.05.2026р. №1571/13893 за період з 01.01.2023р. по 31.12.2024р. заявнику було нараховано додаткової винагороди у порядку постанови КМУ від 28.02.2022р. №168 за 2023р.: січень у сумі – 30.000,00грн.; лютий у сумі – 19.285,71грн.; березень у сумі - 4838,71 грн; квітень-травень у сумі - 0,00 грн; червень у сумі - 23.000,00 грн; липень у сумі - 24.193,55 грн; серпень у сумі - 0,00 грн; вересень у сумі - 30.000,00 грн; жовтень у сумі - 0,00 грн; листопад у сумі - 57.000,00 грн; грудень у сумі - 24.516,13 грн; за 2024р. січень у сумі – 21.290,34грн.; лютий у сумі – 43.448,28грн.; березень у сумі - 37.741,94 грн; квітень у сумі - 57.333,33 грн; травень у сумі - 36.774,20 грн; червень у сумі - 26.000,00 грн; липень у сумі - 31.290,32 грн; серпень у сумі - 18.387,10 грн; вересень у сумі - 41.666,67 грн; жовтень у сумі - 36.774,19 грн; листопад у сумі - 41.666,67 грн; грудень у сумі - 33.548,39 грн.
Суд відзначає, що згідно з п.2 ч.5 ст.44, п.4 ч.4 ст.44, п.5 ч.5 ст.44 КАС України учасники справи зобов`язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні.
Відповідно до ч.4 ст.77 КАС України докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.
Частиною 2 ст.79 КАС України визначено, що позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом із поданням позовної заяви.
Як то указано у ч.3 ст.79 КАС України, відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом із поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.
За приписами ч.4 ст.161 КАС України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази - позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).
Пунктом 4 ч.2 ст.162 КАС України передбачено, що відзив повинен містити обставини, які визнаються відповідачем.
У силу приписів п.1 ч.4 ст.162 КАС України до відзиву додаються докази, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, якщо такі докази не надані позивачем.
Згідно з ч.1 ст.160 КАС України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.
Відповідно до п.4 ч.5 ст.160 КАС України у позові зазначається: зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів.
Також відповідно до п.5 ч.5 ст.160 КАС України у позові зазначається: виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.
Суд відмічає, що текст позову заявника та приєднані до позову докази не містять взагалі жодних фактичних даних про незгоду із проведеними суб”єктом владних повноважень обчисленнями грошового забезпечення.
Суть спору полягає суто у невиплаті суб”єктом владних повноважень військовослужбовцю додаткової винагороди у порядку постанови КМУ від 28.02.2022р. №168 у підвищеному до 100.000,00грн. протягом стаціонарного лікування та перебування у відпустці для лікування після тяжких травм за загальний період з 07.03.2023р. по 22.10.2025р.
Стверджуючи про протиправність управлінських волевиявлень суб`єкта владних повноважень з приводу оплати часу військової служби не у повному обсязі за рахунок непроведення платежів з додаткової винагороди у порядку постанови КМУ від 28.02.2022р. №168 у підвищеному до 100.000,00грн. розмірі пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні у закладах охорони здоров`я та у відпустках за станом здоров`я за загальний період з 07.03.2023 року по 22.10.2025 року, заявник ініціював даний спір. 
Надаючи оцінку обставинам спірних правовідносин та відповідності реально вчиненого управлінського волевиявлення суб”єкта владних повноважень вимогам ч.2 ст.2 КАС України, суд вважає, що до відносин, які склались на підставі встановлених обставин спору, підлягають застосуванню наступні норми права.
У розумінні п.7 ч.1 ст.4 КАС України відповідач є суб”єктом владних повноважень.
Тому на відносини з реалізації відповідачем наданих законом повноважень поширюється дія ч.2 ст.19 Конституції України, де указано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Також на відносини з реалізації відповідачем наданих законом повноважень поширюється і дія ч.2 ст.2 КАС України, згідно з якою у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Вирішуючи спір по суті, суд вважає, що в Україні як у правовій державі, де проголошена дія верховенства права та найвищою соціальною цінністю є людина, згідно з ст.ст. 1, 3, 8, ч.2 ст.19, ч.1 ст.68 Конституції України усі без виключення суб`єкти права (учасники суспільних відносин) зобов`язані дотримуватись існуючого правового порядку, утримуючись від використання права на "зло"/зловживання правом, а суб`єкти владних повноважень (органи публічної адміністрації) додатково обтяжені ще й обов`язком виконувати покладені законом завдання виключно за наявності приводів та способом, чітко обумовленими законом.
Суспільні відносини з приводу одержання військовослужбовцем органів системи Збройних Сил України винагороди за працю (службу) додатково до ст.43 Конституції України деталізовані приписами ст.9 Закону України від 20.12.1991р. №2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі за текстом - Закон України від 20.12.1991р. №2011-ХІІ), а також нормами постанови КМУ від 30.08.2017р. №704 (з 01.03.2018р.), Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (затверджений наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018р. №260, зареєстровано в Міністерстві юстиції України від 26.06.2018р. за №745/32197; далі за текстом - Порядок №260).
Так, згідно з ч.2 ст.9 Закону України від 20.12.1991р. №2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі за текстом - Закон України від 20.12.1991р. №2011-ХІІ) до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. 
За правилом ч.4 ст.9 Закону України від 20.12.1991р. №2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Процедури призначення, обчислення, нарахування та виплати військовослужбовцям Збройних Сил України грошового забезпечення деталізовані приписами постанови КМУ від 30.08.2017р. №704 та Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (затверджений наказом Міністерство оборони України від 07.06.2018р. №260, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 26.06.2018р. за №745/32197; далі за текстом - Порядок №260).
Відповідно до п.8 Розділу І Порядку №260 грошове забезпечення виплачується в межах асигнувань, передбачених у кошторисі військової частини на грошове забезпечення військовослужбовців. Грошове забезпечення виплачується: щомісячні основні та додаткові види - в поточному місяці за минулий. Грошове забезпечення виплачується за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні на підставі наказу командира (начальника, керівника) (далі - командир).
Суд відзначає, що запроваджене ст.9 Закону України від 20.12.1991р. №2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" грошове забезпечення є єдиним легальним фінансовим джерелом існування (за виключенням чітко окресленого кола винятків) військовослужбовців Збройних Сил України згідно з ч.1 ст.25 Закону України від 14.10.2014р. №17000-VII "Про запобігання корупції".
Тож, зважаючи на ч.1 ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", рішення Європейського суду з прав людини від 14.10.2010р. по справі «Щокін проти України» (Shchokin v. Ukraine, заяви № 23759/03 та 37943/06) та рішення Європейського суду з прав людини від 07.07.2011р. по справі «Серков проти України» (Serkov v. Ukraine, заява № 39766/05), суд вважає, що найбільш сприятливим для заявника є підхід, коли управлінське волевиявлення суб”єкта владних повноважень з приводу припинення чи призупинення виплати грошового забезпечення військовослужбовця матиме виключно винятковий характер буде обумовлено лише змістом власної неправомірної поведінки особи як учасника суспільних відносин.
Продовжуючи розгляд справи за епізодом виплати додаткової винагороди у порядку постанови КМУ від 28.02.2022р. №168 у підвищеному до 100.000,00грн. розмірі суд зазначає, що на виконання Указів Президента України від 24.02.2022р. №64 “Про введення воєнного стану в Україні” та №69 “Про загальну мобілізацію” Кабінетом Міністрів України було прийнято постанову від 28.02.2022р. №168, якою було первісно запроваджено виплату додаткової винагороди у розмірі 30.000,00грн. та до 100.000,00грн.
Так, у п.1 первісної редакції постанови КМУ від 28.02.2022р. №168 Уряд України визначив, що умовами призначення додаткової винагороди у фіксованому розмірі 30.000,00грн. щомісячно є одночасна сукупність таких обставин як: 1) тривання/продовження дії правового режиму воєнного стану; 2) належність громадянина до окреслених у постанові КМУ від 28.02.2022р. №168 категорій осіб (зокрема, військовослужбовців Збройних Сил України); 3) несення особою служби у правовому режимі воєнного стану; 4) видання командиром (начальником) наказу про призначення додаткової винагороди. 
Також у п.1 первісної редакції постанови КМУ від 28.02.2022р. №168 Уряд України визначив, що умовами призначення додаткової винагороди у розмірі понад 30.000,00грн. і до 100.000,00грн. є одночасна сукупність таких обставин як: 1) тривання/продовження дії правового режиму воєнного стану; 2) належність громадянина до окреслених у постанові КМУ від 28.02.2022р. №168 категорій осіб (зокрема, військовослужбовців Збройних Сил України); 3) несення особою служби в правовому режимі воєнного стану; 4) видання командиром (начальником) наказу про призначення додаткової винагороди; 5) особиста та безпосередня участь особи або у бойових діях, або у заходах з національної безпеки, заходах з оборони, заходах з відсічі і стримуванні збройної агресії на території ведення бойових дій (далі за текстом - Заходи); 6) фізичне перебування особи у районах бойових дій чи районах забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони або районах забезпечення здійснення заходів з відсічі і стримуванні збройної агресії.
Отже, у цілях виплати підвищеної до 100.000,00грн. додаткової винагороди у порядку постанови КМУ від 28.02.2022р. №168 усі військовослужбовці були розмежовані законодавцем на дві категорії, а саме: 1) військовослужбовці, які брали особисту та безпосередню участь у бойових діях; 2) військовослужбовці, які брали особисту та безпосередню участь у Заходах на території ведення бойових дій.
За одночасної відповідності усім переліченим кваліфікаційним умовам військовослужбовець набуває право на отримання додаткової винагороди у порядку постанови КМУ від 28.02.2022р. №168 у підвищеному до 100.000,00грн. розмірі у розрахунку на місяць пропорційно часу участі у бойових діях чи Заходах на території ведення бойових дій.
За змістом п.1 постанови КМУ від 28.02.2022р. №168 додаткова винагорода у фіксованому розмірі є фактично платежем за специфічні умови проходження особою публічної (військової) служби (виконання громадянином обов`язків публічного службовця за відповідною штатною посадою під час дії правового режиму воєнного стану), а додаткова винагорода у підвищеному до 100.000,00грн. розмірі є фактично платежем за особистий ризик, пов`язаний із безпосередньою участю громадянина України відповідної категорії у бойових діях або із безпосередньою участю у Заходах на території ведення бойових дій.
Пунктом 1 постанови КМУ від 28.02.2022р. №168 у редакції постанови КМУ від 01.04.2022р. №400 право на отримання додаткової винагороди до 100.000,00грн. було поширено на такі категорії осіб які: 1) у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії; 2) захоплені в полон (крім тих, які добровільно здалися в полон) або є заручниками, а також інтерновані в нейтральні держави або безвісно відсутні (у разі, коли зазначені події сталися як до введення воєнного стану, так і після його введення); 3) загинули (померли внаслідок отриманих після введення воєнного стану поранень, травм), - виплата здійснюється за весь місяць, у якому особа загинула (померла).
Згідно з п.2 Розділу ІІ Закону України від 28.06.2023р. №3161-ІХ установити, що в період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX:

військовослужбовцям, які беруть безпосередню участь у бойових діях або здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах їх здійснення, на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, а також здійснюють бойові (спеціальні) завдання, у період здійснення зазначених заходів (завдань) щомісячно виплачується додаткова винагорода від 30000 до 100000 гривень на умовах, у розмірах та в порядку, встановлених Кабінетом Міністрів України;
військовослужбовцям, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою або каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку із отриманням тяжкого поранення, а також військовослужбовцям, які захоплені в полон (крім тих, які добровільно здалися в полон), безвісно відсутні, інтерновані в нейтральні держави або є заручниками, щомісячно виплачується додаткова винагорода у розмірі 100000 гривень на умовах та в порядку, встановлених Кабінетом Міністрів України;
Згідно з ст.92 Закону України від 20.12.1991р. №2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" у редакції Закону України від 11.04.2024р. №3633-ІХ на період дії воєнного стану (особливого періоду): а) військовослужбовцям щомісячно виплачується додаткова винагорода на умовах, у розмірах та в порядку, встановлених Кабінетом Міністрів України; б) військовослужбовцям виплачується винагорода за знищене (захоплене) озброєння та військову, бойову (спеціальну, спеціалізовану) техніку противника у розмірах від чотирьох до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.
Після набуття чинності п.2 Розділу ІІ Закону України від 28.06.2023р. №3161-ІХ та Законом України від 11.04.2024р. №3633-ІХ КМУ були внесені зміни до постанови КМУ від 28.02.2022р. №168, якими було фактично змінено структуру акту права, але залишено у недоторканності умови виплати додаткової винагороди у підвищеному до 100.000,00грн. розмірі.
Застосовуючи положення наведених вище норм права до установлених обставин спірних правовідносин, суд доходить до переконання про те, що поранення особи (контузія, травма, каліцтво), пов`язане із захистом Батьківщини під час проходження служби в умовах, за які передбачена виплата додаткової винагороди у порядку постанови КМУ від 28.02.2022р. №168 у редакції постанови КМУ від 01.04.2022р. №400 у розмірі до 100.000,00грн., зумовлює збереження права особи на отримання згаданої винагороди у розмірі до 100.000,00грн. як за час проходження стаціонарного лікування після поранення, так і за час знаходження у відпустці після лікування за висновком військово-лікарської комісії після тяжкого поранення як безвідносно до існування будь-яких перерв між стаціонарним лікуванням і відпусткою для лікування, так і безвідносно до вибуття у відпустку для лікування після поновлення виконання обов`язків за військовою посадою.
Водночас із цим, лікування військовослужбовця з інших причин ніж поранення чи травма, отримана під час особистої та безпосередньої участі у веденні бойових дій на умовах, що передбачають виплату у порядку постанови КМУ від 28.02.2022р. №168 додаткової винагороди у підвищеному розмірі до 100.000,00грн. (а також під час особистої та безпосередньої участі у веденні бойових дій на умовах, що передбачають виплату у порядку постанови КМУ від 28.02.2022р. №168 додаткової винагороди у підвищеному розмірі до 100.000,00грн.) (рівно як у відпустка після лікування військовослужбовця з інших причин, ніж тяжке поранення чи тяжка травма, отримана під час особистої та безпосередньої участі у веденні бойових дій) об`єктивно не здатні призвести до виникнення ані суб`єктивного права, ані інтересу, ані легітимних сподівань, ані розумних очікувань на отримання додаткової винагороди у порядку постанови КМУ від 28.02.2022р. №168 у підвищену до 100.000,00грн. розмірі.
При цьому, кваліфікуюча ознака - "отримання важкого поранення" була запроваджена законодавцем виключно у контексті випадку знаходження військовослужбовця у відпустці після лікування.
Тож, набувають право на отримання додаткової винагороди у порядку постанови КМУ від 28.02.2022р. №168 у підвищену до 100.000,00грн. розмірі: 1) військовослужбовці, які брали особисту та безпосередню участь у бойових діях; 2) військовослужбовці, які брали особисту та безпосередню участь у Заходах на території ведення бойових дій; 3) військовослужбовці, які перебували на лікуванні будь-яких травм/поранень, отриманих під час участі у бойових діях та безпосередньої участі у Заходах на території ведення бойових дій на умовах, які передбачають виплату додаткової винагороди у порядку постанови КМУ від 28.02.2022р. №168 у підвищену до 100.000,00грн. розмірі; 4) військовослужбовці, які перебували у відпустці після лікування тяжких травм, отриманих під час участі у бойових діях та безпосередньої участі у Заходах на території ведення бойових дій на умовах, які передбачають виплату додаткової винагороди у порядку постанови КМУ від 28.02.2022р. №168 у підвищену до 100.000,00грн. розмірі; 5) військовослужбовці за періоди подальшого лікування хвороб, які знаходяться у прямому безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку із тяжкими травмами, отриманими під час участі у бойових діях та безпосередньої участі у Заходах на території ведення бойових дій на умовах, які передбачають виплату додаткової винагороди у порядку постанови КМУ від 28.02.2022р. №168 у підвищену до 100.000,00грн. розмірі.
Таким чином, системний аналіз положень постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, свідчить про те, що право на отримання додаткової винагороди у підвищеному до 100 000 грн розмірі під час стаціонарного лікування виникає лише у разі, якщо таке лікування здійснюється у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а також під час відпустки для лікування після тяжкого поранення за висновком військово-лікарської комісії.
Водночас лікування захворювань чи інших станів здоров`я, які не є наслідком поранення (контузії, травми, каліцтва), пов`язаного із захистом Батьківщини, або не перебувають у прямому безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з таким пораненням, не породжує права на зазначену виплату.
Матеріалами справи підтверджено, що перебування позивача на стаціонарному лікуванні: з 04.01.2025 по 04.02.2025 у НВМКЦ "ГВКГ" з приводу тривожно-депресивного стану; з 07.03.2025 по 28.03.2025 у КНП "Київська міська клінічна лікарня №7" з приводу оперативного лікування 11.03.2025 - операція Шеврон-шафт, Акіна на правій стопі; з 07.07.2025 по 16.07.2025 у Ірпінській центральній міській лікарні з приводу ураження судин мозку; з 29.07.2025 по 08.08.2025 у КНП "Київська міська клінічна лікарня №7" з приводу посттравматичного лівобічного гонартрозу ІІІ ст. Правобічного гонартрозу ІІ ст. Змішаної контрактури лівого колінного суглобу; з 10.10.2025 по 22.10.2025 у КНП "Київська міська клінічна лікарня №7" з приводу реабілітаційного лікування деформуючого остеоартрозу лівого колінного суглобу 3 ст. не було пов`язане з лікуванням поранення, за яке постановою № 168 гарантується збереження права на додаткову винагороду у розмірі до 100 000 грн, та не підтверджено належними і допустимими доказами як таке, що перебуває у прямому безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з тяжким пораненням, отриманим під час захисту Батьківщини. За таких обставин суд доходить висновку, що за вказані періоди позивач не набув права на отримання додаткової винагороди у підвищеному до 100 000 грн розмірі відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168, а тому підстави для задоволення позовних вимог у цій частині відсутні.
Продовжуючи вирішення спору суд зазначає, що постановою КМУ від 07.07.2022р. №793 до постанови КМУ від 28.02.2022р. №168 була внесена низка змін, зокрема: в абзаці першому слова і цифри “додаткова винагорода в розмірі 30000 гривень щомісячно” замінити словами і цифрами “додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць”; абзац шостий пункту 2 після слів “під час захисту Батьківщини у період дії воєнного стану” замінити словами “у період дії воєнного стану під час захисту Батьківщини, участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів”; постанову КМУ від 28.02.2022р. №168 було доповнено п.21 такого змісту: “21. Установити, що порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів.”.
Постановою КМУ від 20.01.2023р. №43 пункт 21 постанови КМУ від 28.02.2022р. №168 був викладений в такій редакції: “21. Установити, що керівники відповідних міністерств та державних органів визначають порядок і умови виплати додаткової винагороди, одноразової грошової допомоги, розміри виплати додаткової винагороди в розмірі до 30000 гривень.”.
Пунктом 2 розділу ІІ Закону України від 28.06.2023р. №3161-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо окремих питань, пов`язаних із проходженням військової служби під час дії воєнного стану» передбачено установити, що в період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX: військовослужбовцям, які беруть безпосередню участь у бойових діях або здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах їх здійснення, на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, а також здійснюють бойові (спеціальні) завдання, у період здійснення зазначених заходів (завдань) щомісячно виплачується додаткова винагорода від 30000 до 100000 гривень на умовах, у розмірах та в порядку, встановлених Кабінетом Міністрів України; військовослужбовцям, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою або каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку із отриманням тяжкого поранення, а також військовослужбовцям, які захоплені в полон (крім тих, які добровільно здалися в полон), безвісно відсутні, інтерновані в нейтральні держави або є заручниками, щомісячно виплачується додаткова винагорода у розмірі 100000 гривень на умовах та в порядку, встановлених Кабінетом Міністрів України; військовослужбовцям, які загинули (померли) внаслідок отриманого поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаного із захистом Батьківщини, нараховується додаткова винагорода у розмірі 100000 гривень за місяць, у якому військовослужбовець загинув (помер), на умовах та в порядку, встановлених Кабінетом Міністрів України; військовослужбовцям, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою або каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, визнані військово-лікарською комісією обмежено придатними до військової служби або непридатними до військової служби з переоглядом через 6-12 місяців та зараховані у розпорядження відповідних командирів, протягом двох місяців з дня зарахування у розпорядження (без врахування часу перебування у відпустці та на лікуванні) виплачується грошове забезпечення (без урахування додаткової винагороди) за останньою займаною посадою у повному обсязі. Після перебування у розпорядженні понад два місяці і до закінчення перебування у розпорядженні таким військовослужбовцям щомісячно виплачується оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років та додаткова винагорода у розмірі 20100 гривень на умовах та в порядку, встановлених Кабінетом Міністрів України; військовослужбовцям строкової військової служби щомісячно виплачується винагорода за особливості проходження служби під час дії воєнного стану (особливого періоду) у розмірі 6000 гривень на умовах та в порядку, встановлених Кабінетом Міністрів України; курсантам вищих військових навчальних закладів, закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, а також закладів вищої освіти, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки, закладів фахової передвищої військової освіти, які перед зарахуванням на навчання не перебували на військовій службі або проходили строкову військову службу, щомісячно виплачується винагорода за особливості проходження служби (навчання) під час дії воєнного стану (особливого періоду) у розмірі 2350 гривень на умовах та в порядку, встановлених Кабінетом Міністрів України; військовослужбовцям, які обіймають посади керівного та інструкторсько-викладацького складу у навчальних військових частинах (навчальних центрах, навчальних підрозділах), щомісячно виплачується додаткова винагорода від 15000 до 30000 гривень з урахуванням їх рівня підготовки (кваліфікації) на умовах, у розмірах та в порядку, встановлених Кабінетом Міністрів України.
Згідно з ст.92 Закону України від 20.12.1991р. №2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" у редакції Закону України від 28.06.2023р. №3161-ІХ (далі за текстом - Закон України від 20.12.1991р. №2011-ХІІ) під час дії воєнного стану військовослужбовцям щомісячно виплачується додаткова винагорода на умовах, у розмірах та в порядку, встановлених Кабінетом Міністрів України.
Отже, повноваження з приводу визначення умов, розмірів та порядку виплати військовослужбовцям під час дії воєнного стану щомісячної додаткової винагороди були передані законодавцем у відання Уряду України, а відтак саме Кабінет Міністрів України є компетентним суб”єктом права стосовно запровадження кваліфікуючих ознак для призначення означеного вище платежу у межах від 30.000,00грн. до 100.000грн.
При цьому, саме приписами п.2 розділу ІІ Закону України від 28.06.2023р. №3161-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо окремих питань, пов`язаних із проходженням військової служби під час дії воєнного стану» указано, що підставою для виплати додаткової винагороди є або безпосередня участь у бойових діях в районах ведення бойових дій; або здійснення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України в районах ведення бойових дій, або виконання бойових (спеціальних) завдань.
Постановою КМУ від 09.08.2023р. №836 на подальший розвиток абзаців другого - восьмого пункту 2 розділу II “Прикінцеві та перехідні положення” Закону України від 28 червня 2023 р. №3161-IX “Про внесення змін до деяких законів України щодо окремих питань, пов`язаних із проходженням військової служби під час дії воєнного стану” було викладено у новій редакції п.1 постанови КМУ від 28.02.2022р. №168 (унаслідок чого п.1 постанови КМУ від 28.02.2022р. №168 у редакції постанови КМУ від 09.08.2023р. №836 став незастосовним відносно правовідносин за участі військовослужбовців Збройних Сил України), а постанова КМУ від 28.02.2022р. №168 була доповнена п.11 та п.12.
Так, п.п.12 постанови КМУ від 28.02.2022р. №168 у редакції постанови КМУ від 09.08.2023р. №836 визначено, що виплата додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Нарахування та сплата податків, зборів, внесків до відповідних бюджетів здійснюється у порядку, визначеному законодавством як для грошового забезпечення.
Відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди у розмірі 100000 гривень до таких наказів включаються особи, зазначені у пунктах 1 та 11, у тому числі такі, які: у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії; захоплені в полон (крім тих, які добровільно здалися в полон) або є заручниками, а також інтерновані в нейтральні держави або безвісно відсутні (у разі, коли зазначені події сталися як до введення воєнного стану, так і після його введення); загинули (померли) внаслідок отриманого після введення воєнного стану поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаного із захистом Батьківщини (виплата здійснюється за весь місяць, у якому особа загинула (померла).”.
Як то указано у п.21 постанови КМУ від 28.02.2022р. №168 у редакції постанови КМУ від 09.08.2023р. №836, міністерства та державні органи за погодженням з Міністерством фінансів та Міністерством економіки визначають: порядок, умови і розміри виплати додаткової винагороди особам, зазначеним у пункті 1 цієї постанови; особливості виплати додаткової винагороди особам, зазначеним у пунктах 11 і 12 цієї постанови, у тому числі в частині встановлення переліку бойових (спеціальних) завдань та заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, для здійснення такої виплати, з урахуванням завдань, покладених на Збройні Сили, Службу безпеки, Службу зовнішньої розвідки, Головне управління розвідки Міністерства оборони, Національну гвардію, Державну прикордонну службу, Управління державної охорони, Державну службу спеціального зв`язку та захисту інформації, Державну спеціальну службу транспорту; порядок і умови виплати одноразової грошової допомоги.”.
Розв”язуючи спір суд відзначає, що порядок та умови виплати додаткової винагороди у порядку постанови КМУ від 28.02.2022р. №168 у разі проходження військовослужбовцем Збройних Сил України стаціонарного лікування після одержаного під час виконання бойового завдання із захисту Батьківщини поранення були конкретизовані у часі у спосіб послідовного видання Міністром оборони України телеграми Міністра оборони України від 07.03.2022р. №248/1217, телеграми від 25.03.2022р. №248/1298, Окремого доручення від 23.06.2022р. №912/з/29, наказу Міністерства оборони України від 25.01.2023р. №44, наказу Міністерства оборони України від 26.09.2023р. №566.
Так, згідно з п.10 Розділу ХХХIV Порядку №260 у редакції наказу Міністерства оборони України від 25.01.2023р. №44 у період дії воєнного стану до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень також включаються військовослужбовці, які: загинули (померли внаслідок отриманих після введення воєнного стану в Україні поранень та травм, пов`язаних із захистом Батьківщини), - виплата здійснюється за весь місяць, у якому військовослужбовець загинув (помер); захоплені в полон (крім тих, які добровільно здалися в полон) або є заручниками, а також інтерновані в нейтральні держави або безвісно відсутні (у разі, коли зазначені події сталися як до введення воєнного стану, так і після його введення),- за час перебування в полоні (заручниках) та до дня звільнення включно або за час перебування в інтернуванні та до дня повернення до України або за час безвісної відсутності; у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), - з дня отримання такого поранення, включаючи час переміщення до лікарняного закладу (в тому числі з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого), або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.
Відповідно до п.11 Розділу ХХХIV Порядку №260 у редакції наказу Міністерства оборони України від 25.01.2023р. №44 підставою для видання наказу про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, є довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), форму якої визначено додатком 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року № 402, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 листопада 2008 року за №1109/15800, видана командиром військової частини, де проходить службу або перебуває у відрядженні військовослужбовець, яка містить інформацію про обставини отримання військовослужбовцем поранення (травми, контузії, каліцтва) під час захисту Батьківщини. Така довідка видається відповідно до наказу командира військової частини про отримання поранення (травми, контузії, каліцтва) військовослужбовцем.
За правилами п.12 Розділу ХХХIV Порядку №260 у редакції наказу Міністерства оборони України від 25.01.2023р. №44 керівниками військово-лікарських (лікарсько-експертних) комісій закладів охорони здоров`я в системі Міністерства оборони України під час надання рекомендацій про потребу у відпустці за станом здоров`я військовослужбовцям, які одержали поранення (травму, контузію, каліцтво) під час захисту Батьківщини, після закінчення стаціонарного лікування у військовому (цивільному) лікарняному закладі (у тому числі закордонному) одночасно надаються медичні висновки про ступінь важкості поранення для прийняття рішення командирами військових частин цих військовослужбовців щодо надання їм відпустки для лікування після тяжкого поранення та виплати винагороди у розмірі 100 000 гривень за час цієї відпустки.
Випадки, які унеможливлюють виплату додаткової винагороди у порядку постанови КМУ від 28.02.2022р. №168, викладені у п.14 Розділу ХХХIV Порядку №260 у редакції наказу Міністерства оборони України від 25.01.2023р. №44.
Відповідно до п.11 Розділу ХХХIV Положення №260 у редакції наказу Міністерства оборони України від 26.09.2023р. №566 у період дії воєнного стану до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень також включаються військовослужбовці, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою або каліцтвом), отриманим після введення воєнного стану та пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку з отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії,- за весь час (періоди) перебування на такому лікуванні або у відпустці.
Як то указано у п.12 Розділу ХХХIV Положення №260 у редакції наказу Міністерства оборони України від 26.09.2023р. №566, підставою для видання наказу про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, є довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), форму якої визначено додатком 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року № 402, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 листопада 2008 року за № 1109/15800, видана командиром військової частини, де проходить службу або перебуває у відрядженні військовослужбовець, яка містить інформацію про обставини отримання військовослужбовцем поранення (травми, контузії, каліцтва) під час захисту Батьківщини.
За правилами п.13 Розділу ХХХIV Положення №260 у редакції наказу Міністерства оборони України від 26.09.2023р. №566 військово-лікарськими (лікарсько-експертними) комісіями закладів охорони здоров`я (установ) під час надання рекомендацій про потребу у відпустці за станом здоров`я військовослужбовцям, які одержали поранення (травму, контузію, каліцтво) під час захисту Батьківщини, після закінчення стаціонарного лікування у військовому (цивільному) лікарняному закладі охорони здоров`я (у тому числі закордонному) одночасно надаються медичні висновки про ступінь важкості поранення для прийняття рішення командирами військових частин цих військовослужбовців щодо надання їм відпустки для лікування після тяжкого поранення та виплати винагороди у розмірі 100000 гривень за час цієї відпустки.
Застереження, котрі виключають виплату додаткової винагороди у порядку постанови КМУ від 28.02.2022р. №168, сформульовані у п.15 Розділу ХХХIV Положення №260 у редакції наказу Міністерства оборони України від 26.09.2023р. №566. 
Аналізуючи наведені відповідачем заперечення щодо заявлених позивачем епізодів Поранення №1 та Травми №2, суд зазначає, що у ході розгляду справи відповідач як суб`єкт владних повноважень не заперечував та не спростовував ані факту отримання позивачем Поранення №1 та Травми №2 як ушкоджень здоров"я, пов`язаних із захистом Батьківщини, ані факту його перебування на стаціонарному лікуванні та у відпустках за станом здоров`я. 
Водночас єдиною підставою, якою відповідач обґрунтовує невиплату додаткової винагороди у підвищеному до 100 000 грн розмірі, є відсутність на момент проходження позивачем лікування та перебування у відпустках належних підтвердних документів, зокрема довідок про обставини травми, висновків військово-лікарської комісії щодо зв`язку поранення із захистом Батьківщини та документів про ступінь тяжкості поранення, а також те, що зазначені документи були оформлені та видані значно пізніше після завершення відповідних періодів лікування. 
Отже, заперечення відповідача фактично не стосуються відсутності у позивача самого права на отримання додаткової винагороди як такого чи недоведеності обставин отримання Поранення №1, Травми №2 і проходження лікування, а зводяться виключно до твердження про відсутність на час виникнення спірних правовідносин документального підтвердження, необхідного, на думку відповідача, для прийняття рішення про включення позивача до наказів на виплату додаткової винагороди у розмірі до 100 000 грн.
До того ж, суд відзначає, що у ході розгляду справи суб”єктом владних повноважень були визнані обставини виплати за період 01.03.2023р.-31.03.2023р. додаткової винагороди у порядку постанови КМУ від 28.02.2022р. №168 у сумі - 4.838,71 грн, за період 01.04.2023р.-30.04.2023р. у сумі - 0,00 грн, за період 01.05.2023р.-31.05.2023р. у сумі - 0,00 грн, за період 01.06.2023р.-30.06.2023р. у сумі - 23.000,00 грн. 
Зважаючи на ч.1 ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", рішення Європейського суду з прав людини від 14.10.2010р. по справі «Щокін проти України» (Shchokin v. Ukraine, заяви № 23759/03 та 37943/06) та рішення Європейського суду з прав людини від 07.07.2011р. по справі «Серков проти України» (Serkov v. Ukraine, заява № 39766/05), суд вважає, що найбільш сприятливим для заявника є підхід, коли зацікавлена особа не може бути позбавлена права на отримання додаткової винагороди у порядку постанови КМУ від 28.02.2022р. №168 у підвищеному до 100.000,00грн. розмірі за час знаходження на лікуванні у зв”язку із Бойовим пораненням (бойовою травмою) виключно з формальних міркувань про відсутність відповідних документів у розпорядженні військової частини.
Кваліфікуючи реально вчинене у спірних правовідносинах управлінське волевиявлення суб`єкта владних повноважень, суд виходить із того, що за загальним правилом під рішенням суб`єкта владних повноважень слід розуміти письмовий акт, під дією суб`єкта владних повноважень слід розуміти вчинок посадової/службової особи, під бездіяльністю суб`єкта владних повноважень слід розуміти невиконання обов`язків, під відмовою суб`єкта владних повноважень слід розуміти письмово зафіксоване діяння з приводу незадоволення звернення приватної особи.
За змістом правових позицій постанови Верховного Суду від 03.06.2020р. у справі №464/5990/16-а та постанови Великої Палати Верховного Суду від 08.09.2022р. у справі №9901/276/19 протиправною бездіяльністю суб`єкта владних повноважень є зовнішня форма поведінки (діяння) органу/посадової особи у вигляді неприйняття рішення (нездійснення юридично значимих дій) у межах компетенції за наявності фізичної змоги реалізувати управлінську функцію.
У спірних правовідносинах за епізодом виплати заявникові додаткової винагороди у порядку постанови КМУ від 28.02.2022р. №168 у підвищеному до 100.000,00грн. за період 07.03.2023р.-31.03.2023р. та 06.09.2024р.-10.09.2024р. за час лікування Поранення №1, Травми №2 та за епізодом виплати заявникові додаткової винагороди у порядку постанови КМУ від 28.02.2022р. №168 у підвищеному до 100.000,00грн. за період знаходження у відпустці після лікування Поранення №1, Травми №2 за період 01.04.2023р.-01.05.2023р. та 04.05.2023р.-03.06.2023р. суб”єктом владних повноважень дійсно було вчинено бездіяльність, але ця бездіяльність не може бути кваліфікована у якості протиправної, позаяк відсутні докази своєчасного направлення заявником установленим порядком у розпорядження Військової частини НОМЕР_2 (Військової частини НОМЕР_1 ) достатнього обсягу військових медичних документів про проходження стаціонарного лікування. 
Тому з огляду на приписи ч.2 ст.5 КАС України та ч.2 ст.9 КАС України, зважаючи на обставини та отримання заявником Бойового поранення, характер Бойового поранення суд вважає за справедливе вийти за межі позову і надати праву заявника за цим епізодом захист у спосіб, що сформульований у резолютивній частині даного судового акту.
Продовжуючи вирішення спору, суд зважає, що критерії законності управлінського волевиявлення (як у формі рішення, так і у формі діяння) владного суб`єкта викладені законодавцем у приписах ч.2 ст.2 КАС України, а у силу ч.2 ст.77 КАС України обов`язок доведення факту дотримання цих критеріїв покладений на владного суб`єкта шляхом подання до суду доказів та наведення у процесуальних документах доводів як відповідності закону вчиненого волевиявлення, так і помилковості аргументів іншого учасника справи.
Тому відповідність закону рішення чи діяння (управлінського волевиявлення) суб`єкта владних повноважень як у спорі про набуття приватною особою додаткового блага чи активу, так і у спорі про спростування новоствореного публічного обов`язку, зокрема, за критеріями дотримання компетенції, меж повноважень, способу дій, приводу реалізації функції контролю, обґрунтованості, безсторонності (неупередженості), добросовісності, розсудливості, рівності перед законом, унеможливлення дискримінації, пропорційності, своєчасності, права особи на участь у процесі прийняття рішення, має доводитись, насамперед, відповідачем - суб`єктом владних повноважень.
При цьому, із положень частин 1 і 2 ст.77 КАС України у поєднанні з приписами ч.4 ст.9, абз.2 ч.2 ст.77, частин 3 і 4 ст.242 КАС України слідує, що владний суб`єкт повинен доводити обставини фактичної дійсності у спорі за стандартом доказування - "поза будь-яким розумним сумнівом" (тобто запропоноване сприйняття ситуації повинно виключати реальну ймовірність існування у дійсності будь-якого іншого варіанту), у той час як до приватної особи підлягає застосуванню стандарт доказування - "баланс вірогідностей" (тобто запропоноване сприйняття ситуації не повинно суперечити умовам реальної дійсності і бути можливим до настання). 
Разом із тим, суд вважає, що саме лише неспростування владним суб`єктом задекларованого, але не доведеного документально твердження приватної особи про конкретну обставину фактичної дійсності, не спричиняє виникнення безумовних та беззаперечних підстав для висновку про реальне існування такої обставини у дійсності.
І хоча спір безумовно підлягає вирішенню у порядку ч.2 ст.77 КАС України, однак суд повторює, що реальність (справжність та правдивість) конкретної обставини фактичної дійсності не може бути сприйнята доведеною виключно через неспростування одним із учасників справи (навіть суб`єктом владних повноважень) декларативно проголошеного, але не доказаного твердження іншого учасника справи, позаяк протилежне явно та очевидно прямо суперечить меті правосуддя - з`ясування об`єктивної істини у справі.
Правильність саме такого тлумачення змісту ч.1 ст.77 та ч.2 ст.77 КАС України підтверджується правовим висновком постанови Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2020р. по справі №520/2261/19, де указано, що визначений ст. 77 КАС України обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.
Окрім того, саме таке тлумачення стандартів доказування є цілком релевантним правовому висновку постанови Великої Палати Верховного Суду від 21.06.2023р. у справі №916/3027/21.
У розумінні ч.1 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
При цьому, згідно з ч.1 ст.73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, а у силу запроваджених частинами 1 і 2 ст.74 КАС України застережень суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням встановленого законом порядку або не підтверджені визначеними законом певними засобами доказування.
Відповідно до ч.1 ст.75 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а за правилом ч.1 ст.76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Тлумачення змісту цієї норми процесуального закону було викладено Верховним Судом у постанові від 07.11.2019р. по справі №826/1647/16 (адміністративне провадження № К/9901/16112/18), де указано, що обов`язковою умовою визнання протиправним волевиявлення суб`єкта владних повноважень є доведеність приватною особою факту порушення власних прав (інтересів) та доведеність факту невідповідності закону оскарженого управлінського волевиявлення.
Перевіряючи наведені учасниками спору аргументи приєднаними до справи доказами, оцінивши добуті докази в їх сукупності за правилами ст.ст.72-77, 90, 211 КАС України, суд доходить до переконання про те, що у спірних правовідносинах заявник має право на отримання додаткової винагороди у порядку постанови КМУ від 28.02.2022р. №168 у підвищеному до 100.000,00грн. розмірі як за весь період стаціонарного лікування Бойового Поранення №1 та Поранення №2, одержаних у зв”язку із захистом Батьківщини, так і за період реально наданих відпусток після стаціонарного лікування Бойового поранення №1 як тяжкого, одержаного у зв”язку із захистом Батьківщини.
У цій частині суду належить застосувати ч.2 ст.5 і ч.2 ст.9 КАС України, вийти за межі позову, надати праву заявника захист у спосіб, що визначений в резолютивній частині даного судового акту.
У решті вимог позов належить залишити без задоволення через безпідставність, недоведеність і передчасність вимог заявника.
За визначенням п.6 ч.1 ст.2 Бюджетного кодексу України бюджетне асигнування - повноваження розпорядника бюджетних коштів, надане відповідно до бюджетного призначення, на взяття бюджетного зобов`язання та здійснення платежів, яке має кількісні, часові та цільові обмеження, а за змістом п.7 ч.1 ст.2 Бюджетного кодексу України бюджетне зобов`язання - будь-яке здійснене відповідно до бюджетного асигнування розміщення замовлення, укладення договору, придбання товару, послуги чи здійснення інших аналогічних операцій протягом бюджетного періоду, згідно з якими необхідно здійснити платежі протягом цього ж періоду або у майбутньому.
Як то указано у ч.1 ст.47 Бюджетного кодексу України, відповідно до затвердженого розпису бюджету розпорядники бюджетних коштів одержують бюджетні асигнування, що є підставою для затвердження кошторисів. Порядок складання, розгляду, затвердження та основних вимог до виконання кошторисів бюджетних установ встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Згідно з ч.1 ст.48 Бюджетного кодексу України розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов`язання та здійснюють платежі тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами, враховуючи необхідність виконання бюджетних зобов`язань минулих років.
Відповідно до ч.1 ст.51 Бюджетного кодексу України керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників, військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, поліцейських, співробітників Служби судової охорони та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах бюджетних асигнувань на заробітну плату (грошове забезпечення), затверджених для бюджетних установ у кошторисах.
За правовою суттю діяння з приводу невиконання суб”єктом владних повноважень покладеного законом обов`язку з повної оплати праці публічного службовця (у межах даного спору - військовослужбовця Збройних Сил України) підлягає кваліфікації у якості бездіяльності, зумовлює виникнення боргу минулих періодів, потребує видання наказу про призначення виплати (у межах даного спору - додаткової винагороди у порядку постанови КМУ від 28.02.2022р. №168), ініціювання процедури внесення змін до кошторису бюджетної установи та отримання додаткових асигнувань.
Протилежне тлумачення змісту перелічених норм права явно та очевидно є неправильним, позаяк призводить до абсолютної неможливості виконання суб”єктом владних повноважень – розпорядником бюджетних коштів нижчого рівня, зокрема, як вимог ст.235 Кодексу законів про працю України в частині оплати часу вимушеного прогулу через незаконне звільнення, так і вимог ст.24 Закону України від 24.03.1995р. №108/95-ВР «Про оплату праці», ст.115 Кодексу законів про працю України в частині виплати боргу з винагороди за працю/службу за хронологічно попередні проміжки часу, позаяк такі нездійснені своєчасно витрати минулих періодів взагалі не відображаються у складі відомостей кошторису бюджетної установи. 
При розв`язанні спору, суд, зважаючи на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом - Конвенція; рішення від 21.01.1999р. у справі “Гарсія Руїз проти Іспанії”, від 22.02.2007р. у справі “Красуля проти Росії”, від 05.05.2011р. у справі “Ільяді проти Росії”, від 28.10.2010р. у справі “Трофимчук проти України”, від 09.12.1994р. у справі “Хіро Балані проти Іспанії”, від 01.07.2003р. у справі “Суомінен проти Фінляндії”, від 07.06.2008р. у справі “Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії”); вичерпно реалізував усі існуючі правові механізми з”ясування об”єктивної істини; надав оцінку усім юридично значимим факторам, доводам і обставинам справи; дослухався до усіх ясно і чітко сформульованих та здатних вплинути на результат вирішення спору аргументів сторін; інших джерел здобуття об”єктивних даних про обставини спірних правовідносин не знайшов. 
Розгорнуті і детальні мотиви та висновки суду з приводу юридично значимих аргументів, доводів учасників справи та обставин справи викладені у тексті судового акту. 
Решта доводів сторін окремій оцінці у тексті судового акту не підлягає, позаяк не впливає на правильність розв`язання спору по суті.
Розподілу судових витрат належить провести за правилами ст.ст.132-143 КАС України та Закону України "Про судовий збір".
Керуючись ст.ст.8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст.4-12, 72-77, 90, 211, 241-243, 255, 257, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позов - задовольнити частково.
Вийти за межі доводів і вимог позову.
Зобов”язати Військову частину НОМЕР_1 (ідентифікаційний код - НОМЕР_11 ) призначити, обчислити, нарахувати і виплатити ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_12 , зареєстрована адреса місця проживання - АДРЕСА_1 ) додаткову винагороду у порядку постанови КМУ від 28.02.2022р. №168 у підвищеному до 100.000,00грн. розмірі за період стаціонарного лікування поранень, одержаних у зв”язку із захистом Батьківщини 07.03.2023р.-31.03.2023р. та 06.09.2024р.-10.09.2024р. з урахуванням раніше проведених платежів за цей період часу.
Зобов”язати Військову частину НОМЕР_1 (ідентифікаційний код - НОМЕР_11 ) призначити, обчислити, нарахувати і виплатити ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_12 , зареєстрована адреса місця проживання - АДРЕСА_1 ) додаткову винагороду у порядку постанови КМУ від 28.02.2022р. №168 у підвищеному до 100.000,00грн. розмірі за період перебування у відпустці після стаціонарного лікування поранення, одержаного у зв”язку із захистом Батьківщини поранення 01.04.2023р.-03.06.2023р. з урахуванням раніше проведених платежів за цей період часу.
Позов у решті вимог - залишити без задоволення.
Роз`яснити, що судове рішення набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України (після закінчення строку подання скарги усіма учасниками справи або за наслідками процедури апеляційного перегляду; підлягає оскарженню до Другого апеляційного адміністративного суду у строк згідно з ч.1 ст.295 КАС України (протягом 30 днів з дати виготовлення повного судового рішення).

Суддя А.В. Сліденко