Справа № 444/2793/26    Головуючий у 1 інстанції: Зеліско Р.Й. 
Провадження № 33/811/1283/26    Доповідач: Маліновська О. В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2026 року суддя Львівського апеляційного суду Маліновська О.В., з участю адвоката Удовиченко Дениса Григоровича, розглянувши апеляційну скаргу адвоката Удовиченко Дениса Григоровича на постанову Жовківського районного суду Львівської області від 06 липня 2026 року,

встановив:

постановою Жовківського районного суду Львівської області від 06 липня 2026 року, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 200 (двісті) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 (три тисячі чотириста) грн. 00 коп.
Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 665,60 грн.
Вилучені речі, згідно переліку у протоколі особистого огляду, огляду речей та вилучення речей і документів від 09.06.2026 року повернути ОСОБА_1 .
Відповідно до постанови, ОСОБА_1 09.06.2026 року о 17:15 год., був виявлений та затриманий інспектором моніторингу обстановки на околиці населеного пункту Рата, напрямку №644 прикордонного знаку, на відстані 1500 метрів до державного кордону, на ділянці відповідальності відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що знаходиться в межах Рава-Руської об`єднаної територіальної громади, Львівського району, Львівської області при спробі незаконного перетинання державного кордону з України в Республіку Польща, поза пунктами пропуску через державний кордон. Своїми діями вищевказаний громадянин порушив вимоги статті 9 Закону України «Про державний кордон» від 04 листопада 1991 року, тобто вчинив правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 204-1 ч. 1 КУпАП.
На зазначену постанову адвокат Удовиченко Д. Г. подав апеляційну скаргу у якій просить скасувати постанову Жовківського районного суду Львівської області від 06 липня 2026 року та провадження у справі щодо ОСОБА_1 закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. 
В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що оскаржувана постанова є незаконною, без належних та достатніх доказів вини ОСОБА_1 , висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи та є суперечливими, суд неповно й однобічно дослідив зібрані у справі докази та не надав їм належної оцінки.
Зазначає, що з матеріалів справи неможливо встановити факт вчинення інкримінованого ОСОБА_1 правопорушення, оскільки перебування останнього в районі населеного пункту Рата, як зазначено в протоколі, жодним чином не доводить факту спроби перетину ним державного кордону поза пунктами пропуску через держаний кордон.
Зазначає, що матеріали справи не містять ні схеми правопорушення, на які зафіксовані умовні позначки місця вчинення правопорушення, маршрут руху ОСОБА_1 в напрямку державного кордону, а також інших доказів які б вказували на причетність та умисел ОСОБА_1 на спробу перетину кордону поза пуктами пропуску через державний кордон.
Заслухавши пояснення адвоката Удовиченко Дениса Григоровича на підтримку апеляційної скарги, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, та дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд прийшов до наступних висновків.
Згідно з вимогами ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису та інше, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
При цьому, з урахуванням вимог ст. 252 КУпАП, докази повинні оцінюватися за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні усіх обставин справи в їх сукупності.
Відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Частиною 1 статті 204-1 КУпАП передбачена відповідальність за перетинання або спроба перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади.
Частиною 1 ст. 2 Закону України «Про громадянство України», передбачено, що громадянин України, який набув громадянство (підданство) іншої держави або держав, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України. Якщо іноземець набув громадянство України, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України.
Згідно з приписами статті 2,3 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» документами, що дають право громадянину України на виїзд з України і в`їзд в Україну, є: паспорт громадянина України для виїзду за кордон; дипломатичний паспорт України; службовий паспорт України; посвідчення особи моряка; посвідчення члена екіпажу; посвідчення особи на повернення в Україну (дає право на в`їзд в Україну); перетинання громадянами України державного кордону України здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України після пред`явлення одного з документів, зазначених у статті 2 цього Закону.
Пунктом 2 «Правил перетинання державного кордону громадянами України», затверджених постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57, передбачає, що перетинання громадянами України (далі - громадяни) державного кордону здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон та пунктах контролю (далі - пункти пропуску), якщо інше не передбачено законом, за одним з таких документів, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну: паспорт громадянина України для виїзду за кордон; дипломатичний паспорт; службовий паспорт; проїзний документ дитини (чинний протягом строку, на який він виданий); посвідчення особи моряка; посвідчення члена екіпажу.
У передбачених міжнародними договорами або законодавством України випадках перетинання громадянином державного кордону здійснюється також за іншими документами. У такому разі прикордонний контроль здійснюється у порядку, який застосовується під час надання громадянином паспортних документів.
У випадках, визначених законодавством, для перетинання державного кордону громадяни окрім паспортних документів повинні мати також підтверджуючі документи.
Всупереч тверджень апелянта ці вимоги закону судом першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 було дотримано, а висновок суду про доведеність винуватості останньої у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі та постанові, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується зібраними по справі доказами у їх сукупності, наведені у постанові, а саме:
- протоколом про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ № 005342Е від 09.06.2026 року;
- письмовими поясненнями ОСОБА_1 в матеріалах справи;
- копією протоколу про адміністративне затримання від 09.06.2026 року;
- копією протоколу особистого огляду, огляду речей та вилучення речей і документів від 09.06.2026 року;
- рапортами працівників прикордонної служби, а також іншими матеріалами адміністративної справи.
Доводи апелянта про відсутність умислу є безпідставним. Наявність умислу встановлюється не лише прямими зізнаннями особи, а й сукупністю об`єктивних даних, зокрема характером дій, місцем, часом, способом їх вчинення та поведінкою правопорушника. Саме з аналізу цих обставин у їх взаємозв`язку суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про усвідомлення особою протиправного характеру своїх дій та бажання їх вчинити.
В апеляційній скарзі не наведено доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції.
При апеляційному перегляді, не встановлено порушень судом першої інстанції вимог ст. ст. 279, 280 КУпАП, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність, відповідно до положень ст. 252 КУпАП, а усі обставини, що мають значення для вирішення справи, судом встановлено та правильно кваліфіковано дії ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 204-1 КУпАП.
Накладаючи адміністративне стягнення на ОСОБА_1 , суд першої інстанції дотримався вимог ст.ст. 30, 33 КУпАП, і призначив таке в межах санкції ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, з урахуванням даних про особу, й інших обставин справи.
Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови, апеляційним переглядом не встановлено.
Отже, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є необґрунтованими, у зв`язку з чим її апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, як безпідставну, а постанову суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст. 294 КУпАП, суд, - 

постановив:

апеляційну скаргу адвоката Удовиченко Дениса Григоровича - залишити без задоволення.
Постанову Жовківського районного суду Львівської області від 06 липня 2026 року про притягнення, ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП – залишити без змін. 
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Оксана МАЛІНОВСЬКА