Справа №295/16553/25
Категорія 67
2/295/363/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14.07.2026 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира у складі 
Головуючої судді Воробйової Т.А.,
за участю секретаря судового засідання Ходоровської І.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні 
в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу 
за позовом ОСОБА_1 
до ОСОБА_2 
про розірвання шлюбу,
в с т а н о в и в:

Позивач звернулась до суду з позовом, у якому просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 14.11.2015 відділом державної реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції у Житомирській області, актовий запис №2639; малолітню дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишити на подальше виховання та проживання з матір`ю.
В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що від шлюбу сторони мають малолітню дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
За змістом позову, шлюб сторін виявився невдалим, вони перестали знаходити спільну мову один з одним, почуттів між ними більше немає. Подружжя намагалося зберегти сім`ю, але позитивних результатів це не дало, взаєморозуміння і взаємоповага зникли. Сторони проживають окремо, окремим життям та інтересами, спільне господарство не ведуть, подружніх відносин не підтримують, фактично сім`я припинила свої існування. Позивач вважає, що збереження шлюбу неможливе та суперечить її інтересам. Позивач вказує, що малолітня дитина сторін проживає з нею та буде проживати з нею і надалі, що відповідає якнайкращим інтересам дитини. Відповідач сам залишив малолітню дитину на проживання з матір`ю, дитина проживає з матір`ю за повної мовчазної згоди батька, тому вважає за доцільне залишити дитину на подальше проживання та виховання з позивачем.
Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 25.12.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження; визначено сторонам строк для подачі заяв по суті справи.
Інших заяв по суті справи до суду не надійшло.
Позивач у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, у позові розгляд справи просила здійснювати без виклику сторін.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки не повідомив.
Оскільки в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе розглянути справу у їх відсутності на підставі наявних матеріалів справи.
Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Стосовно складення повного тексту рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, суд бере до уваги висновки щодо визначення дати ухвалення судового рішення Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, наведені у відповідній постанові Верховного Суду від 5 вересня 2022 року у справі №1519/2-5034/11 (провадження № 61-175сво21).
Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбу, зареєстрованому 14.11.2015 відділом державної реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції у Житомирській області, актовий запис №2639.
Від шлюбу сторони мають малолітню дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Позивач скористалась своїм правом та звернулась до суду з позовом у даній справі, наполягає на розірванні шлюбу. 
Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем, при цьому, останній повністю визнає позовні вимоги щодо розірвання шлюбу. Приймаючи до уваги заяви сторін, суд вважає, що вимоги про розірвання шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам.
Відповідно до ст.16 Загальної декларації прав людини від 10.12.1948 чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.
У відповідності до ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього Кодексу. 
Відповідно до положень частин третьої, четвертої статті 56 Сімейного кодексу України, кожен має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. 
Згідно із частиною першою статті 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка.
Такі положення національного законодавства України відповідають ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. 
Відповідно до ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.
Частиною 2 статті 112 цього кодексу встановлено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлене, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то, відповідно, відмова у розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Суд не має права примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків та можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України.
З огляду на викладене, враховуючи доводи ОСОБА_1 , наведені у позові, а також те, що заперечень відповідача стосовно позову до суду не надійшло, суд вважає, що сім`я сторін розпалась остаточно, підстав для досягнення примирення між сторонами немає, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим, відтак, розірвання шлюбу буде відповідати як інтересам позивачки, так і відповідача, а збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, тому позов необхідно задовольнити.
Відповідно до ст.113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище, у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. У позовній заяві позивач вказала, що бажає надалі іменуватись прізвищем « ОСОБА_4 ».
Згідно з ч.2 ст.114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняєтьсяу день набраннячинностірішення суду про розірванняшлюбу. 
У відповідності до абз.2 ч.3 ст.115 Сімейного кодексу України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.
Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.
Приписами частин першої, другої статті 161 СК України визначено, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.
Як вбачається зі змісту позовної заяви, спору про визначення місця проживання дитини між сторонами не має, дочка проживає з матір`ю. 
У постанові від 15.01.2020 у справі №200/952/18 Верховний Суд зазначив, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того, з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини разом із матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. У разі наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини.
У постанові від 21.12.2021 у справі №339/143/20 Верховний Суд вказав, що зазначення у резолютивній частині рішення суду такого: «Малолітнього сина, залишити на проживання з матір`ю», не свідчить, що суд вирішив позов про визначення місця проживання дитини разом з матір`ю, оскільки суд лише констатував, з ким залишається проживати дитина після розірвання шлюбу, не змінюючи при цьому її місце проживання, оскільки, як встановлено, після припинення фактичних шлюбних відносин дитина залишилася проживати разом з матір`ю.
Оскільки судом встановлено, що малолітня дитини проживає разом з матір`ю та встановлена відсутність спору між сторонами щодо зазначеного питання, а тому суд вважає за доцільне малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишити на подальше виховання та проживання з матір`ю.
Судові витрати, згідно зі ст.141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, з урахуванням задоволення заявленого позову.
Керуючись ст.104, 105, 110-115 СК України, ст.2-5, 10-13, 81, 141, 142, 206, 264, 265, 352, 354 ЦПК України, суд, -
в и р і ш и в:

Позов задовольнити.
Шлюб, зареєстрований 14.11.2015 відділом державної реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції у Житомирській області, актовий запис №2639, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - розірвати.
Малолітню дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишити на подальше виховання та проживання з матір`ю - ОСОБА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати з оплати судового збору у сумі 1211,20 грн.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Відомості про учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).
Відповідач:  ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Суддя Т.А. Воробйова

Повне рішення складено 21.07.2026