Справа № 542/1389/26
Провадження № 2-а/542/7/26

Р І Ш Е Н Н Я
Іменем України

04 серпня 2026 року селище Нові Санжари
Новосанжарський районний суд Полтавської області в складі:
головуючого судді – Кашуби М.І.,
за участю секретаря судового засідання – Журавель О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення,-
в с т а н о в и в :
ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , у якому просив суд скасувати постанову № 1837, винесену 16.06.2026 начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 про накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 17 000,00 грн у справі про адміністративне правопорушення, та закрити адміністративну справу через відсутність складу адміністративного правопорушення.
В обґрунтування позову зазначив, що після введення в Україні воєнного стану, а саме: 02 листопада 2022 року, він особисто звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 з метою уточнення та оновлення своїх військово - облікових даних, де його було поставлено на військовий облік та внесено відповідну відмітку до його військового квитка.
Зазначив, що 16 червня 2026 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 було винесено постанову № 1837 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 - 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у сумі 17 000,00 грн.
Вказав, що через тривалий час пересилання поштової кореспонденції AT «Укрпошта», вказану постанову він фактично отримав лише 25.06.2026.
Зауважив, що з цією постановою він категорично не згоден та вважає її протиправною, необгрунтованою та такою, що підлягає скасуванню, оскільки у постанові від 16.06.2026 зазначено, що він скоїв правопорушення, яке полягало у неявці до ІНФОРМАЦІЯ_2 на 30.10.2025 для звірки облікових даних. Однак, він не був повідомлений про обов`язок з`явитися до другого відділення ІНФОРМАЦІЯ_3 саме на 30.10.2025. Вказав, що повісток чи інших офіційних викликів на вказану дату він не отримував, підписів на корінцях повісток не ставив.
Вказав, що протокол про адміністративне правопорушення щодо нього було складено 05.06.2026. Копію цього протоколу йому надано не було, що позбавило можливості подати свої письмові пояснення та зауваження.
Також зазначив, що, розгляд справи відбувся 16.06.2026 без його участі, але про дату, час та місце розгляду справи його належним чином не повідомлено. 
08.07.2026 до суду від представника ІНФОРМАЦІЯ_1 надійшов відзив на позовну заяву, у якому він просив відмовити у задоволенні позовних вимог. 
В обгрунтування своїх заперечень зазначив, що ОСОБА_1 була надіслана повістка рекомендованим листом через оператора АТ «Укрпошта», згідно якої він повинен був з`явитись 30.10.2025 до ІНФОРМАЦІЯ_3 , однак в зазначений час не з`явився. 
Водночас, відправлення було повернуто внаслідок відсутності адресата, про що свідчить, зокрема, довідка відділення поштового зв`язку.
Вказав, що за вчинення зазначеного адміністративного правопорушення стосовно ОСОБА_1 був складений протокол № 1837 від 05.06.2026, у якому його було ознайомлено з вимогами ст. 268 КУпАП та повідомлено, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться 16.06.2026 о 10:15 год в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_3 . Позивач отримав копію протоколу, йому було роз`яснено права, повідомлено про дату, час і місце розгляду справи, про що свідчить підпис позивача.
Вважав, що ОСОБА_1 був належним чином оповіщений про розгляд справи про притягнення його до адміністративної відповідальності та розгляд справи про адміністративне правопорушення щодо позивача був проведений з дотриманням норм чинного законодавства (ст. 280 КУпАП) і, відповідно, після розгляду справи про адміністративне правопорушення була складена постанова № 1837 від 16.06.2026.
У зв`язку з тим, що ОСОБА_1 норм мобілізаційного законодавства не дотримався, це потягло за собою накладання на нього адміністративного стягнення.
Зауважив на тому, що ІНФОРМАЦІЯ_4 не погоджується із позовною заявою, вважає аргументи позивача недоведеними, а вимоги – безпідставними.
Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 03.07.2026, ОСОБА_1 поновлено строк звернення до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі (а.с. 20- 21).
Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 13.07.2026, витребувано від  ІНФОРМАЦІЯ_1 засвідчені копії матеріалів справи про адміністративне правопорушення, за результатами якої щодо ОСОБА_1 винесено постанову № 1837 від 16.06.2026(а.с. 36).
Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 13.07.2026, витребувано від Акціонерного товариства «Укрпошта» інформацію:
- чи є пересувним відділення поштового зв`язку в с. Нехвороща Полтавського району Полтавської області? Якщо так, графік роботи пересувного відділення поштового зв`язку у період з 23.10.2025 по 10.11.2025;
- у який спосіб та коли саме здіснювалися спроби вручення рекомендованого повідомлення № 0505390666246 ОСОБА_1 ?(а.с. 37).
Позивач у судове засідання не з`явився, у поданій до суду заяві просив розгляд справи проводити за його відсутності, позовні вимоги просив задовольнити. Крім цього, у заяві зауважив на тому, що при оформленні поштового відправлення, відповідач припустився суттєвої помилки та направив виклик на помилкову адресу, а саме: АДРЕСА_1 . Водночас зазначив, що його зареєстрованою адресою проживання є: АДРЕСА_1 . Наголосив на тому, що у зв`язку з цим він був позбавлений можливості дізнатися про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 на 30.10.2025.
Представник ІНФОРМАЦІЯ_1 , будучи належним чином повідомленим про день та час судового розгляду справи, в судове засідання не з`явився, надав відзив на позовну заяву, у якому просив розгляд справи проводити без його участі та відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог.
За правилами частини 3 статті 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій. З огляду на наведене, судом визнано можливим провести розгляд справи за відсутності усіх її учасників.
Відповідно до ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, вивчивши матеріали справи, безпосередньо, всебічно, повно та об`єктивно оцінивши докази по справі, дійшов до такого висновку.
За частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення, регулюється Кодексом.
Згідно із ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення, у тому числі й віднесених до компетенції органів внутрішніх справ, здійснюється на основі додержання принципу законності (частини перша, друга статті 7); завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (стаття 245).
Відповідно до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Судом встановлено, що 05 червня 2026 року старшим офіцером відділення обліку мобілізаційної роботи ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 було складено протокол № 1837 про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у якому вказано, що 05 червня 2026 року о 09:25 год прибув ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_3 . Під час уточнення даних військовозобов`язаного встановлено, що військовозобов`язаному ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку було направлено повістку відповідно якої потрібно з`явитися 30.10.2025 до ІНФОРМАЦІЯ_3 для звірки облікових даних. Станом на 05 червня 2026 року військовозобов`язаний ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_3 не з`явився, про причини неприбуття не повідомив, чим порушив правила перебування військовозобов`язаних на військовому обліку відповідно до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних резервістів затвердженого постановою КМУ від 30.12.2022 № 1487, ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
16 червня 2026 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_3 було винесено постанову № 1837 у справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП відносно ОСОБА_1 . Відповідно до змісту постанови 05 червня 2026 року о 09:25 год прибув ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_3 . Під час уточнення даних військовозобов`язаного встановлено, що військовозобов`язаному ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку було направлено повістку, відповідно до якої належало з`явитися 30.10.2025 до ІНФОРМАЦІЯ_3 для звірки облікових даних.
Станом на 05 червня 2026 року військовозобов`язаний ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_3 не з`явився, про причини неприбуття не повідомив, чим порушив правила перебування військовозобов`язаних на військовому обліку відповідно до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів затвердженого постановою КМУ від 30.12.2022 № 1487, ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ч. 1 ст. 22 Закону України « Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Згідно з вказаною постановою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності у виді штрафу в розмірі 17 000,00 грн (а.с. 9).
Вирішуючи питання щодо наявності у діях позивача ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, суд враховує, що відповідно до ст. 280 КУпАП України орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП України обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення. Наявність події і складу правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
За приписами ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що 05 червня 2026 року о 09:25 год прибув ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_3 . Під час уточнення даних військовозобов`язаного встановлено, що військовозобов`язаному ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку було направлено повістку, відповідно до якої йому потрібно було з`явитися 30.10.2025 до ІНФОРМАЦІЯ_2 для звірки облікових даних.
Станом на 30.10.2025 військовозобов`язаний ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_3 не з`явився, про причини неприбуття не повідомив.
Такі дії ОСОБА_1 були кваліфіковані як порушення ним правил перебування військовозобов`язаних на військовому обліку відповідно до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою КМУ від 30.12.2022 № 1487, ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», вчинене в особливий період.
Отже, як вбачається з матеріалів справи, позивача притягнуто до відповідальності за правопорушення, передбачене частиною третьою статті 210-1 КУпАП.
Відповідно до частини першої статті 210-1 КУпАП порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію - тягне за собою накладення штрафу на громадян від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Згідно з частиною третьою статті 210-1 КУпАП, вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період - тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відтак, диспозиція частини третьої статті 210-1 КУпАП передбачає відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період.
Відповідно до положень статті 1 Закону України «Про оборону України», особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022, в Україні введено воєнний стан, який триває на теперішній час.
Так, відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24.02.2022 року №2102-IX, в Україні введено воєнний стан. З цієї дати діє воєнний стан, а тому, порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію є підставою для притягнення до відповідальності, зокрема, за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.
Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України). Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки. (ст. 235 КУпАП)
Відповідно до частини десятої статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані, зокрема:
- прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу розвідувальних органів України для оформлення військово-облікових документів, взяття на військовий облік, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів;
- проходити медичний огляд згідно з рішеннями комісії з питань взяття на військовий облік, комісії з питань направлення для проходження базової військової служби або військово-лікарської комісії відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у Службі зовнішньої розвідки України, розвідувальному органі Міністерства оборони України чи розвідувальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України чи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, відповідно;
- виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.
Відповідно до ч. 1 статті 4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» організація і порядок проведення мобілізаційної підготовки та мобілізації визначаються цим Законом, актами Президента України та Кабінету Міністрів України.
Частинами першою та третьою статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію» визначено, що громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду.
Як встановлено судом, адміністративне правопорушення, передбачене частиною третьою статті 210-1 КУпАП, тобто порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, за яке позивача притягнуто до адміністративної відповідальності, у спірному випадку полягає у неявці за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, це правопорушення є одноактним, вичерпується фактом неприбуття до певного місця у визначені дату та час.
З аналізу вищезазначених правових норм у контексті спірних правовідносин слідує, що для висновку щодо правомірності оскаржуваної постанови необхідно встановити ряд обставин:
- факт отримання позивачем повістки для необхідності з`явитися до територіального центру комплектування та соціальної підтримки;
- факт відповідності змісту повістки вимогам законодавства;
- наявність чи відсутність поважних причин неприбуття позивача до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк, визначений у повістці;
- факт відповідності постанови вимогам законодавства та дотримання відповідної процедури;
- наявність складу адміністративного правопорушення.
ОСОБА_1 , заперечуючи свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП посилався на те, що він не отримував повістки про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_3 ані засобами поштового зв`язку, ані будь- яким іншим чином. 
При цьому представник відповідача у поданому відзиві зазначив про те, що позивачу була надіслана повістка рекомендованим листом через оператора «Укрпошта», згідно з якою він повинен був з`явитись 30.10.2025 до ІНФОРМАЦІЯ_3 , однак у зазначений час не з`явився, про причини неявки не повідомив. З довідки про повернення рекомендованого листа АТ «Укрпошта» вбачається, що відправлення було повернуто внаслідок відсутності адресата. 
На виконання вимог ухвали суду від 13.07.2026, Акціонерним товариством «Укрпошта» надано відповідь, відповідно до якої у період з 23.10.2025 по 10.11.2025 стаціонарне відділення Нехвороща із індексом 39354 надавало послуги поштового зв`язку у тимчасовому режимі – щосереди та щоп`ятниці з 09:00 год до 16:00 год. За інформацією автоматизованої системи реєстрації відправлень та повідовленням відповідних підрозділів Укрпошти, поштове відправлення «Укрпошта Документи» 0505390666246 прийняте 24.10.2025 у відділенні с. Нехвороща із індексом 39354 на адресу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ). З метою повідомлення адресата за вказаною адресою, листоношею залишене повідомлення про надходження відправлення. Зазначено, що оскільки протягом встановленого строку зберігання за відправленням ніхто не звернувся, воно не вручено адресату. 
Згідно з копією рекомендованого повідомлення № 0505390666246, лист відповідачу було направлено за поштовою адресою – АДРЕСА_1 (а.с. 47).
Відповідно до списку згрупованих відправлень від 24.10.2025, замовником -Виконавчим комітетом Нехворощанської сільської ради було направлено повістки, зокрема, ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 31).
Водночас, у самій повістці № 5296483 від 23.10.2025 адреса ОСОБА_1 зазначена – АДРЕСА_1 (а.с. 30, 45).
Крім того, відповідно до витягу з реєстру територіальної громади № 2026/010652663 від 26.06.2026, ОСОБА_1 з 26.01.2018 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 5).
Таким чином доказів направлення позивачу повістки з викликом до РТЦК саме за вказаною у повістці адресою: АДРЕСА_1 до суду надано не було.
Разом з тим, згідно з наданою копією довідки про причини повернення поштового відправлення, що направлялось за адресою: АДРЕСА_2 , останнє повернулося з відміткою «адресат відмовився».
Водночас, як вбачається із листа АТ «Укрпошта» від 03.08.2026, з метою повідомлення адресата за адресою: АДРЕСА_1 , листоношею залишене повідомлення про надходження відправлення № 0505390666246. Оскільки протягом встановленого строку зберігання за відправленням ніхто не звернувся, воно не вручено адресату.
Вказане вище свідчить про наявність суперечностей щодо зазначення причини невручення поштового відправлення ОСОБА_1 та наявність у матеріалах справи взаємовиключних доказів, які вказують суду на різні причини невручення адресату поштового відправлення, що, в свою чергу, викликає у суду обгрунтовані сумніви стосовно належного здійснення спроби вручення повістки у порядку та спосіб, визначені законом. 
Отже, суд дійшов висновку, що відповідачем не надано до суду переконливих доказів направлення та вручення саме позивачу повістки, за якою позивач мав прибути до ТЦК та СП, а також доказів того, що позивач отримав повістку (чи був належним чином оповіщеним), однак без поважних причин не з`явився до ТЦК.
Так, відповідно до пункту 41 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 р. №560( надалі – Порядок) належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ є:
1) у разі вручення повістки - особистий підпис про отримання повістки, відеозапис вручення повістки або ознайомлення з її змістом, у тому числі відеозапис доведення акта відмови від отримання повістки (додаток 2), а також відеозапис відмови резервіста або військовозобов`язаного у спілкуванні з особою, уповноваженою вручати повістки;
2) у разі надсилання повістки засобами поштового зв`язку:
- день отримання такого поштового відправлення особою, що підтверджується інформацією та/або документами від поштового оператора;
- день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання особи, повідомленою цією особою територіальному центру комплектування та соціальної підтримки під час уточнення своїх облікових даних;
- день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання в установленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила територіальному центру комплектування та соціальної підтримки іншої адреси місця проживання.
У цьому випадку матеріали справи не містять доказів належного підтвердження оповіщення позивача про виклик до ТЦК та СП, визначених п. 41 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 р. №560.
Більше того, змінами, внесеними постановою уряду від 08 жовтня 2024 №1147 до Правил надання послуг поштового зв`язку передбачено, що рекомендовані листи з позначкою "Повістка ТЦК" під час доставки за зазначеною адресою вручаються особисто адресату (одержувачу). Рекомендовані листи з позначками "Повістка ТЦК", "Вручити особисто" підлягають врученню особисто адресатам.
У разі відсутності адресата (одержувача) за зазначеною на рекомендованому листі адресою працівник об`єкта поштового зв`язку інформує адресата (одержувача) за наявним номером телефону та/або вкладає до абонентської поштової скриньки повідомлення про надходження рекомендованого листа з позначкою "Повістка ТЦК".
Судом встановлено, що надана до матеріалів справи копія рекомендованого повідомлення не містить обов`язкової позначки - "Повістка ТЦК", за наявності якої суд мав би можливість встановити дійсний вміст поштового відправлення. 
Якщо ж протягом 3 робочих днів після інформування відділенням поштового зв`язку адресат (одержувач) не з`явився для одержання рекомендованого листа з позначкою "Повістка ТЦК", працівник об`єкта поштового зв`язку робить позначку "адресат відсутній за зазначеною адресою", яка засвідчується його підписом з проставленням відбитка поштового пристрою, порядок використання якого встановлюється призначеним оператором поштового зв`язку, і не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертає такий лист до відправника (п. 82 Порядку).
У разі відмови адресата (одержувача) від одержання поштового відправлення, коштів за поштовим переказом поштове відправлення, поштовий переказ не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертається відправнику (крім випадків, коли відправником надано розпорядження “не повертати”). Таке відправлення вручається відправнику за умови оплати ним плати за пересилання відправлення (п. 99 Порядку).
Поряд з цим, як встановлено судом, повістка ОСОБА_1 помилково була направлена не за адресою місця його проживання та не за адресою, вказаною у самій повістці.
Крім того, наявні у справі докази позбавляють суд можливості встановити дійсну причину невручення адресату відправлення, оскільки містять у собі взаємовиключні відомості.
У свою чергу, для притягнення особи до адміністративної відповідальності за неявку до ТЦК в контексті спірних правовідносин, що розглядаються судом, необхідна сукупність обставин:
1) направлення повістки за адресою, повідомленою військовозобов`язаним під час оновлення даних чи адресою реєстрації військовозобов`язаного, та
2) відомості про спробу вручити таку повістку особі, що матиме наслідком або вручення повістки без подальшої явки, або не вручення з причин відмови отримати повістку, або з причин відсутності адресата за такою адресою,
3) дотримання передбаченої процедури оповіщення адресата.
Так, в цьому випадку на підтвердження направлення ОСОБА_1 повістки не було надано жодних належних та допустимих доказів, а надані документи не є належними та достатніми для висновку суду про те, що у цій справі було дотримано передбачену процедуру оповіщення адресата.
Оскільки позивач ОСОБА_1 взагалі заперечує факт отримання повістки про необхідність прибуття 30.10.2025 до ІНФОРМАЦІЯ_3 , з метою повного та всебічного розгляду справи необхідним є з`ясування факту належного інформування позивача про обов`язок з`явитись до ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Однак, відсутність доказів направлення повістки про виклик саме позивача, а також наявність у справі суперечливих доказів щодо процедури вручення повістки позбавляє суд можливості дійти безаперечного висновку щодо дотримання процедури належного повідомлення позивача. 
Відсутність обізнаності особи про виникнення певного обов`язку не може свідчити про умисне невиконання такого обов`язку.
Згідно зі статтею 62 Конституції України вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
З огляду на вищевикладене, враховуючи, що обов`язок доказування в таких справах покладається на відповідача, суд вважає недоведеним факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП за обставин, викладених у постанові від 30.12.2025 №7418, у зв`язку з чим спірна постанова підлягає скасуванню.
Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:
1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;
2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);
3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;
4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП відносно позивача підлягає закриттю. 
Відповідно до частини першої статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно з частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до частини першої статті 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
За вказаних обставин, у зв`язку із задоволенням позовних вимог, понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 665,60 грн підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень ІНФОРМАЦІЯ_1 .
На підставі наведеного, керуючись ст. 2, 77, 242-246, 286 КАС України, суд, -
постановив:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення - задовольнити.
Скасувати постанову ІНФОРМАЦІЯ_1 № 1837 від 16 червня 2026 року у справі про адміністративне правопорушення про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч. 3 ст. 210 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 17 000,00 грн. 
Провадження у справі про адміністративне правопорушення - закрити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 665,60 (шістсот шістдесят п`ять грн шістдесят коп).
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня проголошення рішення суду.
Учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_3 ;
відповідач - ІНФОРМАЦІЯ_6 , місцезнаходження: АДРЕСА_4 ;

Суддя Новосанжарського районного суду 
Полтавської області Кашуба М.І. 

Повний текст рішення складений 04.08.2026.