ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 вересня 2026 року
м. Хмельницький

Справа № 675/189/26
Провадження № 22-ц/820/1634/26
Хмельницький апеляційний суд
в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Костенка А.М. (суддя-доповідач), Янчук Т.О., Ярмолюка О.І.,
розглянув в порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України цивільну справу № 675/189/26 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Фінтраст Капітал» на заочне рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 07 травня 2026 року у складі судді Демчука П.В. у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Фінтраст Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд
в с т а н о в и в :
В лютому 2026 року ТзОВ «ФК «Фінтраст Капітал» звернулось до суду з позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 суму заборгованості в розмірі 24 375 грн, з яких сума кредиту 2500 грн, сума процентів за користування кредитом 15 187,5 грн,нараховані позивачем проценти за 87 календарних днів – 5437,5 грн, штрафні санкції 1250 грн, 2662,40 грн судового збору та 10 000 грн витрат на правничу допомогу.
В обґрунтування позовних вимог товариство посилалося, що 26.03.2024 року між ТзОВ «СЛОН КРЕДИТ» та ОСОБА_1 укладено Договір № 1519074 про надання споживчого кредиту.
На умовах, встановлених Договором, відповідач отримав кредит 2 500 грн, строком 359 днів: з 26.03.2024 року по 21.03.2025 року. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів. Кредит був у безготівковій формі шляхом перерахування коштів на поточний рахунок відповідача, реквізити платіжної картки № НОМЕР_1 , яка вказана відповідачем під час укладання Договору.
Кредитний договір укладений сторонами в електронному вигляді з використанням електронного підпису, відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», при укладенні цього договору сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов та у сторін, відповідно до приписів статті 11 ЦК України.
Зарахування кредитних коштів на платіжну карту відповідача відбулось через систему Pay Tech, на підставі укладеного Договору про організацію переказу грошових коштів № 06062022-1 від 06.06.2022 року, укладеного між ТзОВ «СЛОН КРЕДИТ» та ТзОВ «ПЕЙТЕК».
24 грудня 2024 року ТзОВ «СЛОН КРЕДИТ» на підставі Договору факторингу № 24122024 за плату відступило, а ТзОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» набуло право грошової вимоги до відповідача.
Таким чином, до позивача відповідно до укладеного Договору факторингу № 24122024 від 24 грудня 2024 року перейшло право грошової вимоги до відповідача за Договором № 1519074 від 26.03.2024 року, при цьому загальна сума заборгованості склала 18937,5 грн., з якої заборгованість з тіла кредиту 2500 грн., заборгованості за процентами 15187,5 грн., штрафні санкції 1250 грн.
Крім того, оскільки відповідно до п. 1.4. строк дії Договору № 1519074 строк кредиту 359 днів: з 26.03.2024 року по 21.03.2025 року, а станом на дату укладання Договору факторингу № 24122024 від 24 грудня 2024 року, строк дії Договору № 1519074 від 26.03.2024 р. не закінчився, тому позивач в межах строку дії Договору, у період з 25.12.2024 року по 21.03.2025 року (87 календарних днів) здійснив нарахування процентів за стандартною процентною ставкою, у сумі 5437,5 грн. 
Відтак, відповідач має заборгованість перед позивачем за Договором № 1519074 від 26.03.2024 року на загальну суму 24375 грн, яку позивач просив стягнути з відповідача на свою користь.
Заочним рішенням Ізяславського районного суду Хмельницької області від 07 травня 2026 року позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» заборгованість за договором № 1519074 про надання споживчого кредиту віл 26.03.2024 року в сумі 17 687, 50 грн, судовий збір в розмірі 1931,84 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 7 256 грн, у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
ТзОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» подало апеляційну скаргу, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Апелянт вказує, що суд дійшов невірного висновку, що вимоги щодо стягнення суми заборгованості по відсотках відповідно до ст. 625 ЦК України в сумі 5437,50 грн. та штрафні санкції в сумі 1250 грн. задоволенню не підлягають, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитним договором № 1519074 про надання споживчого кредиту від 26.03.2024 року в розмірі 17687,5, з яких сума прострочених платежів по тілу кредиту становить 2500 грн., сума прострочених платежів по процентах 15 187,5 грн. Суд фактично встановив факт укладення договору про надання споживчого кредиту, проте на інших умовах, а саме, щодо нарахування відсотків. Відповідно до умов договору факторингу, укладеного між позивачем та первісним кредитором, позивач набув усі права вимоги за основним зобов`язанням, включаючи як вже існуючу заборгованість, так і майбутню вимогу, яка передбачена договором. Оскільки договором факторингу прямо передбачено право Позивача на отримання майбутньої вимоги, а також на нарахування відсотків у разі прострочення оплати, нарахування відсотків з 25.12.2024 року по 21.03.2025 року, вказана вимога є законною та обґрунтованою, оскільки майбутня вимога, що була передана позивачеві разом із договором факторингу, є належним об`єктом правочину, а відсотки за її прострочення підлягають стягненню відповідно до умов договору та положень чинного законодавства України.
Відповідно до п. 1.4. строк дії Договору № 1519074 строк кредиту 359 днів: з 26.03.2024 року по 21.03.2025 року. Станом на дату укладання Договору факторингу № 24122024 від 24 грудня 2024 року, строк дії Договору № 1519074 не закінчився, а тому, в межах строку дії Договору, укладеного між первісним кредитором та відповідачем, ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» у період з 25.12.2024 року по 21.03.2025 року (87 календарних днів) здійснено нарахування процентів за стандартною процентною ставкою, у сумі 5437,5 грн. У даному випадку проценти нараховано у межах погодженого строк у надання кредиту, зазначеному в п. 1.4. Договору № 1519074 від 26.03.2024 року, а тому заборгованість з нарахованих процентів за користування грошовими коштами підлягає стягненню з відповідача у сумі 20625 грн, а саме нараховані проценти первісним кредитором у сумі 15187,5 грн., проценти нараховані ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» у сумі 5437,5 грн.
Отже, суд першої інстанції дійшов неправильного висновку щодо стягнення відсотків лише в сумі яка нарахована первісним кредитором - 15187,5 грн і відмовив у задоволенні вимоги про стягнення відсотків, які нараховувалися новим кредитором в межах строку кредиту в сумі 5437,5 грн, які є процентами за правомірне користування чужими грошовими коштами, розмір яких визначається договором, а не ст. 625 ЦПК України, як послався суд в своєму рішенні.
Рішення суду в частині задоволення позовних сторонами не оскаржено, а тому згідно з частиною першою статті 367 ЦПК України в апеляційному порядку в цій частині рішення суду не переглядається.
Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.
У відповідності до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для зміни скасування судового є неправильне застосування норм матеріального права.
Судом встановлено, що 26.03.2024 року між ТзОВ «СЛОН КРЕДИТ» та ОСОБА_1 укладено Договір № 1519074 про надання споживчого кредиту.
На умовах, встановлених Договором, ТзОВ «СЛОН КРЕДИТ» зобов`язується надати Споживачу кредит у гривні, а Споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені Договором.
Даний договір підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором А803, який введено 26.03.2024 року 16:16:32 – ОСОБА_1 .
Відповідно до п. 1.3., сума кредиту складає 2500 грн.
Згідно із п. 1.4. Договору строк кредиту 360 днів: з 26.03.2024 року по 21.03.2025 року. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів. На підставі погоджених умов, викладених в п. 2.1. Договору ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» надає кредит у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок Споживача, включаючи використання реквізитів платіжної картки № НОМЕР_1 , яку відповідачем вказано особисто під час укладання Договору.
Пунктами 1.5.1, 1.5.2, визначено тип процентної ставки фіксована, стандартна процентна ставка 2,5% в день, знижена процентна ставка 0,010% в день (якщо споживач до 25.04.2024 року або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти у сумі не менше суми першого платежу, визначеного в графіку платежів, або здійснить часткове дострокове повернення кредиту).
ТзОВ «Слон Кредит» виконало свої зобов`язання за кредитним договором та надало для ОСОБА_1 кредитні кошти в розмірі 2500 грн, що підтверджується листом ТОВ «Пейтек Україна» Вих. № 20250115-1085 від 15.01.2025, з якого вбачається, що останнє, маючи повноваження на підставі договору про організацію переказу грошових коштів № 06062022-1 від 06.06.2022, перерахувало 26.03.2024 від ТОВ «Слон Кредит» кошти в сумі 2500 грн на платіжну картку клієнта, маска картки № НОМЕР_1 .
24 грудня 2024 року ТзОВ «Слон кредит» на підставі Договору факторингу № 24122024 за плату відступило, а ТзОВ «ФК «Фінтраст капітал» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 .
Відповідно до витягу з Реєстру боржників до ТзОВ «ФК «Фінтраст капітал» перейшло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за Договором № 1519074 від 26.03.2024 року загальна сума заборгованості склала 18937,5 грн., з якої заборгованість з тіла кредиту 2500 грн., заборгованості за процентами 15187,5 грн., штрафні санкції 1250 грн.
Крім того, ТзОВ «ФК «Фінтраст Капітал», у період з 25.12.2024 року по 21.03.2025 року (87 календарних днів) здійснено нарахування процентів за стандартною процентною ставкою, у сумі 5437,5 грн
Вказані обставини підтверджуються матеріалами справи.
Статтею 11 ЦК України встановлено, що договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
За змістом частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
В силу статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Частиною першою статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України (положення якої застосовуються до спірних правовідносин на виконання частини другої статті 1054 ЦК України) позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Із положень частини першої статті 526 ЦК України вбачається, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
В силу статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Як передбачено частиною першою статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
За змістом статті 514 ЦК України слідує, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
В силу частини першої статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів.
За своїми правовими ознаками кредитний договір є консенсуальною, двосторонньою та відплатною угодою, при укладенні якої кредитодавець бере на себе зобов`язання надати кредит і набуває право вимоги на повернення грошових коштів і сплати процентів, а позичальник має право вимагати надання кредиту та несе зобов`язання щодо своєчасного його повернення та сплати процентів.
Предметом виконання грошового зобов`язання за кредитним договором є певна грошова сума, що має бути сплачена боржником кредитору.
Враховуючи презумпцію відплатності кредитного договору, позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити проценти за користування грошовими коштами, якщо інше не встановлено договором.
Зобов`язання за кредитним договором повинні виконуватися сторонами належним чином відповідно до його умов, а також вимог актів цивільного законодавства.
Боржник визнається таким, що прострочив виконання зобов`язання за договором, якщо він не приступив до його виконання, тобто не виконує дій, які випливають із змісту зобов`язання, в строки, встановлені договором.
Відступлення права вимоги означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. При цьому до нового кредитора переходять усі чинні права первісного кредитора. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором і новим кредитором, у тому числі договору факторингу.
Як вбачається з матеріалів справи, 26.03.2024 року ТзОВ «Слон Кредит» і ОСОБА_1 уклали в електронній формі кредитний договір, на виконання якого останній отримав кредитні кошти в розмірі 2500 грн. У свою чергу відповідач зобов`язався повернути кредит і сплатити проценти за користування кредитними коштами в порядку, визначеному кредитним договором.
Факт укладення ОСОБА_1 кредитного договору та отримання ним кредитних коштів сторонами не оспорюється.
Після закінчення строку кредитування (21.03.2025 року) ОСОБА_1 не виконав зобов`язання за кредитним договором, не повернув кредит і не сплатив проценти.
У подальшому ТОВ «Слон Кредит» відступило ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором.
За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» як нового кредитора слід стягнути заборгованість за неповернутим кредитом та нарахованими процентами.
Як достеменно було встановлено судом строк дії кредитного договору складає 360 днів з 26.03.2024 року по 21.03.2025 року.
Згідно з розрахунком заборгованості за договором № 1515964 від 25.03.2024 року ТОВ «Слон Кредит» та ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» нарахувало заборгованість по процентам за вказаний період з 26.03.2024 року 21.03.2025 року з розрахунку 2,50% в день.
Однак, суд апеляційної інстанції, вважає що наданий розрахунок заборгованості не відповідає положенням Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року, який набрав чинності 24 грудня 2023 року і яким доповнено ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» пунктом 5, яким встановлено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.
Згідно з п 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 % (до 22 квітня 2024 року); протягом наступних 120 днів - 1,5 % (до 21 серпня 2024 року).
З врахуванням того що кредитний договір було укладено 26.03.2024 року, тобто після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», вказані норми повинні бути враховані під час укладення договору.
Таким чином, починаючи з 24 грудня 2023 року денна ставка має бути не більше 2,5%, з 22 квітня 2024 року - не більше 1,5%, з 21 серпня 2024 року - не більше 1%.
Відтак, умова укладеного між сторонами договору щодо встановлення процентної ставки у розмірі 2,50 % після 22 квітня 2024 року у порядку ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» не відповідає вимогам закону.
Враховуючи вказані обставини розмір процентів слід рахувати наступним чином: з 26.03.2024 по 21.04.2024 з урахуванням процентної ставки 2,5% в день, що становить 1625 грн ( 2500х2,5:100х26 днів), з 22.04.2024 по 20.08.2024 року, з урахуванням процентної ставки 1,5% в день, що становить 4500 грн ( 2500х1,5:100х120 днів), з 21.08.2024 по 21.03.2025 року з урахуванням процентної ставки 1% в день, що становить 5350 грн ( 2500х1:100х214 днів).
Таким чином розмір відсотків за користування кредитом за весь період користування відповідно до п. 5 ст. 8 та п 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування». Закону «Про споживче кредитування». чинних в період нарахування відсотків - з 26.03.2024 року по 21.03.2024 року, складає 11 475 грн процентів.
При цьому, суд першої інстанції стягнув з відповідача на користь позивача заборгованість по відсоткам в сумі 15187,50 грн, ОСОБА_1 судове рішення в цій частині не оскаржив, а тому рішення в цій частині не переглядається.
Разом з тим, оскаржуючи рішення суду першої інстанції, ТзОВ «ФК «Фінтраст Капітал» просило стягнути з відповідача заборгованість за процентами у період з 25.12.2024 року по 21.03.2025 року (87 календарних днів), на нарахування яких здійснено за стандартною процентною ставкою 2,5% в день, однак як вказано судом апеляційної інстанції в період з 25.12.2024 року по 21.03.2025 року нарахування процентів з огляду на п. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» можливо з огляду на процентну ставку 1 % в день, що становить 2175 грн, а не 5437,5 грн, як на цьому наголошує апелянт.
Оскільки сума коштів по процентам стягнута судом першої інстанції повність покриває нарахування процентів за весь період кредитування 360 днів, який визначено кредитним договором, при цьому відповідач рішення суду першої інстанції не оскаржив, відтак колегія суддів не вбачає підстав для зміни розміру нарахованих процентів.
Однак, відмовляючи в задоволенні суми нарахованих процентів за період з у період з 25.12.2024 року по 21.03.2025 року (87 календарних днів) в сумі 5437,5 грн, суд першої інстанції прийшов до невірного висновку, що такі відсотки нараховані, відповідно до ст. 625 ЦК України, так як вони були нараховані в межах строку дії кредитного договору за користування кредитними коштами, при цьому не можуть бути стягнуті судом, оскільки є надміру нарахованими огляду на п. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування».
З урахуванням наведеного, мотивувальна частина рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення процентів в сумі 5437,5 грн.
Що стосується стягнення з відповідача на користь позивача штрафних санкцій та доводі апеляційної скарги з цього приводу, то колегія суддів зазначає наступне.
З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що первинним кредитором до суми заборгованості включено, штрафна санкції в сумі 1250 грн.
Однак, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем) (пункт 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України).
Тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється: в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; в договорах на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). 
Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною 2 статті 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Подібний правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 18 жовтня 2023 року в справі № 706/68/23 (провадження № 61-8279св23), постанові КЦС ВС від 21.01.2025 № 751/3052/23 (61-17991св23).
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що не підлягає стягненню з відповідача нараховані штрафні санкції в сумі 1250 грн за кредитним договором, оскільки перехідними положеннями ЦК України визначено, що у період воєнного стану позичальник звільняється від обов`язку сплати на користь кредитодавця неустойки (штрафу, пені).
Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд 
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Фінтраст Капітал» задовольнити частково.
Заочне рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 07 травня 2026 року змінити, виклавши мотивувальну частину в редакції даної постанови.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 02 вересня 2026 року.

Судді    А.М. Костенко
Т.О. Янчук
О.І. Ярмолюк