Справа №461/7001/26
Провадження №1-кп/461/621/26

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10.09.2026  м. Львів
Галицький районний суд м.Львова в складі:
головуючого - судді: ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши в порядку спрощеного провадження, без проведення судового розгляду в судовому засіданні, за відсутності учасників судового провадження, обвинувальний акт та додані до нього матеріали, у кримінальному провадженні, внесеному 25.08.2026 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12026142360000557, про обвинувачення:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Володимирівка, Володимир-Волинського району, Волинської області, українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 30.04.2025 вироком Галицького районного суду м. Львова за ч.1 ст.125 КК України до покарання у виді 100 годин громадських робіт, покарання не відбуте, 

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.296 КК України, -

в с т а н о в и в :

07.09.2026 до Галицького районного суду м. Львова надійшов обвинувальний акт з додатками та клопотанням прокурора про розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні.
Органом досудового розслідування встановлено та пред`явлено обвинувачення ОСОБА_3 в тому, що він 24.08.2026 о 16.55 год., перебуваючи в громадському місці, а саме на ринку «Вернісаж», що за адресою: м. Львів, пл.Вічева, маючи умисел на вчинення хуліганських дій, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний, суспільно-небезпечний характер вчинюваних ним дій, передбачаючи суспільно - небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, грубо порушуючи громадський порядок, з хуліганських спонукань та з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, зневажливим ставленням до громадського порядку та існуючих у суспільстві загальновизнаних правил поведінки і моральності, демонструючи власну зверхність, усвідомлюючи, що його дії відбуваються в умовах очевидності для інших людей, після усного зауваження потерпілого охоронця ЛКП «Муніципальна Варта» ОСОБА_4 , щодо спання на лавці, вигукував слова грубої нецензурної лайки у бік охоронця та персоналу ринку «Вернісаж», та умисно, металевою палицею, наніс кілька ударів по столах потерпілої ОСОБА_5 , продавця ринку та їх перевернув, що призвело до пошкодження товарів, а саме: керамічних статуеток українська лялька-мотанка, керамічних тарілок-магнітів з традиційним українським Петриківським розписом пташок, керамічної декоративної тарілки-магніт з картою України, металевого брилка із зображенням герба міста Львова (Лева), завдавши шкоди потерпілій ОСОБА_5 у розмірі 775 грн.
В подальшому намагаючись зникнути з місці події, пішов у напрямку Львівського національного академічного театру опери та балету імені Соломії Крушельницької, що за адресою: м. Львів, просп. Свободи, 28, де ОСОБА_4 намагався сфотографувати ОСОБА_3 , який продовжуючи свої протиправні дії, умисно, металевою палицею наніс йому удар у потилично-тім`яну ділянку голови, чим спричинив потерпілому ОСОБА_4 згідно з висновком судово-медичної експертизи тілесне ушкодження у вигляді рани, яка відносяться до легкого ступеня тяжкості з короткочасним розладом здоров`я.
Таким чином, ОСОБА_3 вчинив хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, тобто вчинив кримінальний проступок, передбачений ч.1 ст.296 КК.
Частинами 2, 3 ст.381 КПК України визначено, що суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акта. Спрощене провадження щодо кримінальних проступків здійснюється згідно із загальними правилами судового провадження, передбаченими цим Кодексом, з урахуванням положень цього параграфа.
В обвинувальному акті прокурором викладено клопотання, в якому зазначено, що враховуючи те, що ОСОБА_3 беззаперечно визнає свою винуватість, не оспорює встановлені дізнанням обставини і згідний з розглядом обвинувального акта за його відсутності, у відповідності до положень ч.1 ст.302 КПК України, просить суд розглянути кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.296 КК України, у спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні.
До обвинувального акта долучено письмову заяву підозрюваного ОСОБА_3 , яка складена за участі захисника ОСОБА_6 , в якій ОСОБА_3 зазначає, що свою вину у вчиненні кримінального проступку він беззаперечно визнає, згідний із встановленими під час дізнання обставинами.
Також, у вказаній заяві ОСОБА_3 зазначив, що йому роз`яснено та зрозуміло зміст встановлених під час дізнання обставин, а також про його обізнаність у тому, що у разі надання згоди на розгляд обвинувального акта у спрощеному порядку він буде позбавлений права оскаржувати вирок в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені під час дізнання обставини.
Крім того, у цій заяві захисником підтверджено добровільність беззаперечного визнання винуватості підозрюваним, його згоду із встановленими в результаті дізнання обставинами і згоду на розгляд обвинувального акта за його відсутності.
Окрім того, до обвинувального акту надано письмові заяви потерпілих ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , в яких вони зазначають, що не заперечують проти розгляду обвинувального акта у спрощеному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.296 КК України.
Відповідно до ч.2 ст.382 КПК України вирок суду за результатами спрощеного провадження ухвалюється в порядку, визначеному КПК України, та повинен відповідати загальним вимогам до вироку суду. У вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.
Враховуючи викладене, те, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального проступку, заяву ОСОБА_3 в якій він зазначає, що не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згідний з розглядом обвинувального акта у спрощеному порядку без його участі, заяву потерпілих ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , в яких вони зазначають, що згідні з розглядом обвинувального акта у спрощеному порядку без їх участі, відсутність сумнівів в добровільності такої позиції обвинуваченого та потерпілих, суд дійшов висновку, що обвинувальний акт має бути розглянутий в порядку, визначеному статтями 381-382 КПК України.
При цьому, у відповідності до частини 4 ст.107 КПК України в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.
Суд, вивчивши обвинувальний акт та матеріали кримінального провадження, вважає доведеним, що ОСОБА_3 вчинив кримінальний проступок, передбачений ч.1 ст.296 КК України - хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю.
Органом досудового розслідування встановлено обставини вчинення кримінального проступку, які підтверджують обставини, встановлені судом.
ОСОБА_3 , захист якого здійснює адвокат ОСОБА_6 , в поданій заяві зазначені обставини не оспорює, вважає, що органом досудового розслідування вони встановлені в повному обсязі, свою вину у вчиненні вказаного кримінального проступку беззаперечно визнає в повному обсязі, його позиція є добровільною та не є наслідком будь-якого примусу.
Суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, дійшов висновку, що під час розгляду обвинувального акту підтверджено факт вчинення ОСОБА_3 кримінального проступку та кваліфікує дії обвинуваченого за ч.1 ст.296 КК України, як хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю.
При вирішенні питання про обрання виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує вимоги ч.2 ст.50 КК України, відповідно до якої покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами, а також вимоги ст.65 КК України, відповідно до яких суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті КК, відповідно до положень Загальної частини Кодексу, ураховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_3 , відповідно до ст.66 КК України, є щире каяття.
Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_3 , відповідно до ст.67 КК України, судом не встановлено.
При призначенні обвинуваченому ОСОБА_3 покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно зі ст. 12 КК України є кримінальним проступком, тобто діяння, що не становить значної суспільної небезпеки, дані про особу обвинуваченого, який з середньою спеціальною освітою, не працює, на утриманні дітей чи будь-яких інших осіб немає, на обліку в лікаря-психіатра та лікаря - нарколога не перебуває, раніше судимий, покарання за попереднім вироком у виді 100 годин громадських робіт не відбуте.
За сукупності наведених обставин, враховуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_3 покарання в межах санкції ч.1 ст.296 КК України у виді штрафу, оскільки суд переконаний в тому, що відповідно до вимог ч.2 ст.65 КК України, визначена даним вироком міра покарання є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. 
Окрім цього, судом встановлено, що вироком Галицького районного суду м. Львова від 30.04.2025 ОСОБА_3 засуджено за ч.1 ст.357 КК України до покарання у виді 100 годин громадських робіт.
Відповідно до відповіді Володимирського районного відділу №1 філії Державної установи «Центр пробації» у Волинській області від 31.08.2026, засуджений вироком Галицького районного суду м. Львова від 30.04.2025 ОСОБА_3 станом на 28.08.2026 громадські роботи не відбував та покарання не відбуте. Таким чином, відомостей про те, що на час постановлення даного вироку попередній вирок обвинуваченим виконано в матеріалах кримінального провадження відсутні.
Відповідно до ч. 1, 4 ст. 71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком. Остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.
Згідно ч.3 ст.72 КК України основні покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю при призначенні їх за сукупністю кримінальних правопорушень і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.
Отже, положення ч.3 ст.72 КК України не тільки не виключають можливості застосування положень статей 70, 71 КК України щодо призначення покарання за сукупністю злочинів й за сукупністю вироків, але й прямо вказують на необхідність такого застосування. У той же час ч. 3 ст.72 КК України передбачає неможливість складення цих покарань з іншими видами покарань при призначенні їх за сукупністю злочинів або за сукупністю вироків і необхідність самостійного виконання цих покарань. Саме такого висновку дійшов Верховний Суд в Постанові від 03.04.2019 у справі №756/2336/17-к, від 02.11.2023 у справі № 521/5428/22, від 24.03.2025 у справі №610/1019/24. 
Беручи до уваги те, що кримінальний проступок, за яким ОСОБА_3 притягується до кримінальної відповідальності (за даним вироком) був вчинений ним після постановлення вироку Галицького районного суду м. Львова від 30.04.2025, але до повного відбуття покарання, остаточне покарання йому слід призначити на підставі ст.71 КК України, за правилами, передбаченими ст.72 КК України.
Зважаючи на викладене, остаточне покарання ОСОБА_3 слід призначити на підставі статті 71 КК України, за сукупністю вироків, повністю приєднавши до призначеного покарання у виді штрафу за цим вироком, яке на підставі ч.3 ст.72 КК України підлягає самостійному виконанню, невідбуте покарання за попереднім вироком Галицького районного суду м. Львова від 30.04.2025 у виді 100 годин громадських робіт.
Саме таке покарання, на думку суду, дасть можливість обвинуваченому оцінити свої дії, стати на шлях виправлення, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.
Питання доцільності обрання запобіжного заходу суд не розглядає з огляду на відсутність з цього питання відповідного клопотання прокурора, та у світлі того, що відповідно до ст.ст. 22, 26 КПК України, суд розглядає тільки ті питання, які винесені на такий розгляд сторонами.
Цивільний позов у кримінальному проваджені не заявлявся.
Процесуальні витрати, пов`язані із проведенням експертиз у даному кримінальному провадженні відсутні.
Арешт на майно не накладався.
Речові докази відсутні.

Керуючись ст.ст. 368-371, 373-374, 376, 381-382 КПК України, суд, 

у х в а л и в :

ОСОБА_3  визнати винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.296 КК України,та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 1 000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) грн.
На підставі ч.1 ст.71 КК України до покарання, призначеного за цим вироком, повністю приєднати невідбуте покарання за вироком Галицького районного суду м. Львова від 30.04.2025, яким ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України та призначено йому покарання у виді 100 годин громадських робіт, та за сукупністю вироків призначити  ОСОБА_3  остаточне покарання у виді:
- штрафу в розмірі 1 000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень;
- громадських робіт на строк 100 (сто) годин;
На підставі ч. 3 ст.72 КК України покарання у виді штрафу в розмірі 1 000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень виконувати самостійно.
Запобіжний захід  ОСОБА_3  до вступу вироку в законну силу не обирати.

На вирок можуть бути подані учасниками судового провадження апеляційні скарги до Львівського апеляційного суду через Галицький районний суд м. Львова протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.
У відповідності до частини 1 статті 394 КПК України вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статями 381 та 382 цього Кодексу, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
Копію вироку за результатами розгляду обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.

Суддя       ОСОБА_7