Справа № 420/18923/26 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 вересня 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Радчука А.А., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, - 

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 , в якій позивач просить суд:
визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України щодо відмови ОСОБА_1 у виплаті одноразової грошової винагороди у розмірі 1 млн. гривень на підставі абзацу 4 пункту 4 Постанови КМУ від 11 лютого 2025 року №153; 
зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 Національної гвардії України виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову винагороду у розмірі 1 млн. гривень на підставі абзацу 4 пункту 4 Постанови КМУ від 11 лютого 2025 року № 153.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач перебуває на військовій службі за контрактом у військовій частині НОМЕР_2 Національної гвардії України з 16.10.2019 р. по теперішній час. 16.10.2019 року був зарахований до списків особо складу військової частини НОМЕР_2 за контрактом, укладеним строком на 3 роки. З 16.10.2022 року дію контракту було продовжено на період дії воєнного стану – до оголошення демобілізації в установленому законодавством порядку. Відповідно до Довідки № 3\56\10\1-533 від 08.02.2025 року, у період з 16.11.2022 року по 31.12.2022 р., з 25.02.2024 по 27.02.2024, з 09.03.2024 по 06.06.2024, з 28.06.2024 по 15.07.2024 р., з 01.08.2024 р. по 04.09.2024 р., з 10.09.2024 р. по 24.09.2024 р., з 16.10.2024 р. по 21.10.2024 р., з 25.10.2024 р. по 01.11.2024 р., з 06.11.2024 р. по 18.11.2024 р., з 08.12.2024 р. по 16.12.2024 р., з 20.12.2024 р. по 25.12.2024 р., з 29.12.2024 р. по 31.12.2024 р., позивач безпосередньо брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. 02.10.2023 позивач отримав травму, пов`язану із захистом Батьківщини. 25.09.2024 отримав поранення, пов`язане із захистом Батьківщини. 29.08.2025 року позивачем подано рапорт про виплату одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1 млн. гривень, згідно положень абзацу 2 та 4 пункту четвертого Постанови КМУ від 11 лютого 2025 року № 153. 26.09.2025 року отримав від військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України відповідь на рапорт, де вказується, що рапорт від 29.08.2025 року розглянутий та повертається без реалізації з тих мотивів, що позивач з 16.10.2019 року уклав контракт, який було продовжено під час воєнного стану до демобілізації.
Вважаючи протиправними дії відповідача щодо відмови у виплаті одноразової грошової винагороди у розмірі 1 млн. гривень, передбаченої Постановою КМУ №153 від 11.02.2025 року, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Доводи позову мотивовані тим, що позивач у віці до 25 років уклав контракт про проходження військової служби під час воєнного стану, брав безпосередню участь у бойових діях в районі ведення воєнний (бойових) дій та у відповідності до абзацу 4 пункту 4 Постанови № 153 отримав поранення, пов`язане із захистом Батьківщини, отже, відповідає умовам призначення грошової винагороди у розмірі 1 млн. гривень. У зв`язку з викладеним позивач просить відновити його право на гарантовану державою грошову винагороду.
Ухвалою суду від 29.06.2026 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі в порядку ч. 5 ст. 262 КАС України без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.
22.07.2026 року відповідачем подано відзив на позовну заяву.
Відповідно до відзиву, відповідач проти задоволення позову заперечує, з позовними вимогами не погоджується, з огляду на наступне. 
Відповідач вказує, що позивач не відповідає усім умовам, встановленим постановою Постановою КМУ №153, для призначення одноразової грошової винагороди. Зокрема, відповідно до витягу з послужного списку позивач проходив строкову службу з 27.20.2018 по 15.10.2019 року, 16 жовтня 2019 року був переведений на військову службу за контрактом строком на 3 роки. Таким чином, позивач не відповідає вимогам зазначеним у Постанові КМУ №153, як то прийняття або призов на військову службу під час воєнного стану, оскільки особа, яка на момент підписання контракту проходила строкову службу, не є такою, що вступає/приймається «вперше» на військову службу, оскільки вона вже має чинний статус військовослужбовця. Укладення контракту в такому випадку є формою продовження існуючої військової служби, а не новим вступом.
Отже, відповідач вважає, що правові підстави для виплати одноразової грошової винагороди відсутні, оскільки позивач не підпадає під усі умови, визначені Постановою КМУ від 11.02.2025 № 153.
Ухвалою суду від 15.09.2026 року поновлено відповідачу строк для подання відзиву на адміністративний позов.
Інші заяви по суті справи та додаткові докази до суду не надходили. 
Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України, суд вирішує справу за наявними у ній матеріалами в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження.
Дослідивши матеріали адміністративної справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, судом встановлено наступне.
Позивач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проходить військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_2 Національної гвардії України.
Згідно Витягу з Послужного списку головного сержанта ОСОБА_1 , у період з 27.10.2018 по 15.10.2019 позивач проходив строкову військову службу у військовій частині НОМЕР_2 . З 16.10.2019 прийнятий на військову службу за контрактом до військової частини НОМЕР_2 на строк 3 (три) роки. З 16.10.2022 термін дії контракту продовжено до оголошення рішення про демобілізацію.
25.11.2023 військовою частиною НОМЕР_2 видано Довідку №3/56/13-2428 про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), відповідно до якої у період з 01 по 12 жовтня 2023 року молодший сержант ОСОБА_1 отримав поранення.
28.09.2024 військовою частиною НОМЕР_2 видано Довідку №3/56/14-3190 про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), відповідно до якої 25.09.2024 сержант ОСОБА_1 отримав поранення.
Згідно довідки ВЛК №553 п/нс від 16.12.2024, травми (поранення) отримані позивачем 02.10.2023 та 25.09.2024, Так, пов`язані із захистом Батьківщини.
Згідно довідки військової частини НОМЕР_2 від 08.02.2025 року про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, сержант ОСОБА_1 у період з 16.11.2022 року по 31.12.2022 р., з 25.02.2024 по 27.02.2024, з 09.03.2024 по 06.06.2024, з 28.06.2024 по 15.07.2024 р., з 01.08.2024 р. по 04.09.2024 р., з 10.09.2024 р. по 24.09.2024 р., з 16.10.2024 р. по 21.10.2024 р., з 25.10.2024 р. по 01.11.2024 р., з 06.11.2024 р. по 18.11.2024 р., з 08.12.2024 р. по 16.12.2024 р., з 20.12.2024 р. по 25.12.2024 р., з 29.12.2024 р. по 31.12.2024 р. безпосередньо брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України.
Позивач звернувся до командування військової частини НОМЕР_2 із рапортом щодо ініціювання збору та подання документів для здійснення виплати одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби у бойових умовах у розмірі 1000000 (один мільйон) грн. 
Відповідь на вказаний рапорт надана листом командира військової частини НОМЕР_2 , яким повернуто рапорт без реалізації з наступних підстав. Зазначено, що позивач проходив строкову службу з 26.10.2018 року, а з 16.10.2019 року уклав контракт, який було продовжено під час воєнного стану до демобілізації.
Представник позивача подав скаргу до командування ІНФОРМАЦІЯ_2 стосовно виплати одноразової грошової винагороди військовослужбовцю військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_1 . 
Листом ІНФОРМАЦІЯ_2 від 21.04.2026 року у відповідь на скаргу повідомлено, що для набуття права на виплату винагороди повинна бути дотримана умова: прийняття у віці до 25 років на військову службу за контрактом під час воєнного стану, з числа осіб, які проходили строкову військову службу. Даному військовослужбовцю відповідно до вимог п. 2 ч.8. ст. 23 Закону «»Про військовий обов`язок і військову службу» дія контракту про проходження військової служби була продовжена понад встановлені строки. Враховуючи викладене, підстав для виплати зазначеної винагороди наразі немає.
Вважаючи протиправними дії відповідача щодо відмови у виплаті одноразової грошової винагороди у розмірі 1 млн. гривень, передбаченої постановою КМУ №153 від 11.02.2025 року, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Пунктом 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України передбачено, що Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
У подальшому Указами Президента України воєнний стан продовжувався та на момент розгляду адміністративної справи строк дії воєнного стану в Україні триває.
Зміст правового режиму воєнного стану, порядок його введення та скасування, правові засади діяльності органів державної влади, військового командування, військових адміністрацій, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій в умовах воєнного стану, гарантії прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб визначає Закон України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 року № 389-VIII (далі - Закон № 389-VIII).
Згідно із статтею 1 Закону № 389-VIII воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, здійснює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII, який також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.
За визначенням ч. 1 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Відповідно до ч. 3 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.
Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами (ч. 4 ст. 2 Закону). 
Виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (ч. 14 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»). 
Згідно зі статтею 1 Закону України від 20.12.1991 року №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон №2011-XII) соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до ч.2 ст.1-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 9 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей”, держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.
До складу грошового забезпечення входять:
посадовий оклад, оклад за військовим званням;
щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія);
одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260 затверджений Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (Зареєстровано в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 р. за № 745/32197) (надалі – Порядок №260). 
Відповідно до пункту 4 розділу I Порядку №260, грошове забезпечення військовослужбовців із числа осіб офіцерського складу, в тому числі слухачів (ад`юнктів, докторантів), рядового, сержантського та старшинського складу (крім військово-службовців строкової служби), включає:
посадовий оклад;
оклад за військовим званням;
надбавку за вислугу років;
підвищення посадового окладу під час проходження військової служби на території населених пунктів, яким надано статус гірських, та на острові Зміїний;
надбавки за особливості проходження служби, за службу в Силах спеціальних операцій Збройних Сил, кваліфікацію, кваліфікаційну категорію, виконання функцій державного експерта з питань таємниць, роботу в умовах режимних обмежень, безперервний стаж на шифрувальній роботі, почесні та спортивні звання;
доплати за науковий ступінь та за вчене звання;
премію;
морську винагороду, винагороди за стрибки з парашутом, за розшук, піднімання, розмінування та знешкодження вибухових предметів, тралення і знешкодження мін, за водолазні роботи та за бойове чергування;
одноразові грошові допомоги після укладення першого контракту, для оздоровлення, для вирішення соціально-побутових питань, у разі звільнення з військової служби;
інші виплати, які здійснюються відповідно до чинного законодавства України.
13.02.2025 року набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2025 р. № 153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах під час воєнного стану» (далі – Постанова КМУ №153).
Пунктом 3 Постанови КМУ №153 (в редакції на дату її прийняття) установлено, що: 
1) учасниками експериментального проекту є:
громадяни України віком від 18 до 25 років, які приймаються на військову службу за контрактом до Збройних Сил на посади рядового складу;
Збройні Сили;
Міністерство оборони;
військові частини, визначені Генеральним штабом Збройних Сил;
2) координатором експериментального проекту є Міністерство оборони;
3) фінансування експериментального проекту здійснюється за рахунок коштів державного бюджету.
Пунктом 4 Постанови КМУ №153 (в редакції на дату її прийняття) установлено, що:
особам рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, які до набрання чинності цією постановою у віці до 25 років були прийняті або призвані на військову службу під час воєнного стану, введеного Указом Президента України “Про введення воєнного стану в Україні” від 24 лютого 2022 р. № 64, затвердженим Законом України “Про затвердження Указу Президента України “Про введення воєнного стану в Україні” від 24 лютого 2022 р. № 2102-IX, проходять військову службу та брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, виплачується одноразова грошова винагорода за тривалість проходження служби в бойових умовах (далі - винагорода) у розмірі 1 млн. гривень;
військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, винагорода виплачується пропорційно часу проходження військової служби із розрахунку 1/6 від 1 млн. гривень за кожні 30 днів безпосередньої участі у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій (сумарно обчислених);
військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою у зв`язку із наявністю у них захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час захисту Вітчизни, або їх перебуванням та звільненням з полону (крім тих, які добровільно здалися в полон) винагорода виплачується в повному обсязі;
військовослужбовцям, зазначеним в абзацах другому та третьому цього пункту у разі, коли вони два або більше разів за сукупністю притягувалися до кримінальної відповідальності, адміністративної відповідальності за вчинення військового адміністративного правопорушення або на підставі письмового наказу до дисциплінарної відповідальності за порушення військової дисципліни, які враховуються для оцінки стану дисципліни і строк дії дисциплінарних стягнень за які не закінчився, винагорода не виплачується.
Постановою Кабінету Міністрів України від 1 квітня 2025 р. № 387 внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2025 р. № 153.
Зокрема, зміни стосувались розповсюдження дії Постанови КМУ № 153 на проходження військової служби у Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану.
Постановою Кабінету Міністрів України від 30 липня 2025 р. №942, яка набула чинності 07.08.2025 р., внесені зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2025 р. № 153, у зв`язку з чим пункт 4 викладений у такій редакції:
громадянам України з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, які до набрання чинності цією постановою у віці до 25 років були прийняті або призвані на військову службу під час воєнного стану, введеного Указом Президента України “Про введення воєнного стану в Україні” від 24 лютого 2022 р. № 64, затвердженим Законом України “Про затвердження Указу Президента України “Про введення воєнного стану в Україні” від 24 лютого 2022 р. № 2102-IX, проходять військову службу та брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора (далі - бойові дії в районах ведення воєнних (бойових) дій), строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, виплачується одноразова грошова винагорода за тривалість проходження служби в бойових умовах (далі - винагорода) у розмірі 1 млн. гривень;
військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, винагорода виплачується пропорційно часу проходження військової служби із розрахунку 1/6 від 1 млн. гривень за кожні 30 днів безпосередньої участі у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій (сумарно обчислених);
військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою у зв`язку із наявністю у них захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час захисту Вітчизни, або їх перебуванням та звільненням з полону (крім тих, які добровільно здалися в полон) винагорода виплачується в повному обсязі;
військовослужбовцям, зазначеним в абзацах другому та третьому цього пункту у разі, коли вони притягувалися до кримінальної відповідальності, два або більше разів притягувалися до адміністративної відповідальності за вчинення військового адміністративного правопорушення або на підставі письмового наказу до дисциплінарної відповідальності за порушення військової дисципліни, які враховуються для оцінки стану дисципліни і строк дії дисциплінарних стягнень за які не закінчився, винагорода не виплачується;
виплата винагороди здійснюється також військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які відповідають вимогам щодо виплати винагороди, зазначеним в абзаці другому цього пункту, та:
були прийняті на військову службу за контрактом під час воєнного стану, з числа осіб, які проходили строкову військову службу;
проходили військову службу і були атестовані до присвоєння первинного офіцерського звання офіцерського складу “молодший лейтенант”;
проходили військову службу, мали спеціальні звання або класні чини та були переатестовані до присвоєння офіцерського звання.
Одночасно постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2025 р. № 153 затверджений Порядок реалізації експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану (далі – Порядок №153 у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Згідно з пунктом 1 Порядку №153, метою експериментального проекту є підвищення рівня укомплектованості особовим складом бойових військових частин (підрозділів) Збройних Сил, Національної гвардії та Держприкордонслужби шляхом удосконалення механізму залучення громадян України віком від 18 до 25 років до проходження військової служби за контрактом та створення додаткових мотиваційних чинників для цього.
Відповідно до пункту 2 Порядку №153, під час воєнного стану в рамках реалізації експериментального проекту на військову службу за контрактом до Збройних Сил, Національної гвардії та Держприкордонслужби на посади рядового складу строком на один рік можуть бути прийняті громадяни України віком від 18 до 25 років.
Пунктом 13 Порядку №153 передбачено, що під час воєнного стану особи, які уклали контракт на умовах, визначених цим Порядком, призначаються до військових частин відповідно до переліку, затвердженого Генеральним штабом Збройних Сил, Головним управлінням Національної гвардії або Адміністрацією Держприкордонслужби.
Однією з обов`язкових умов проходження військової служби є безпосередня участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком не менше шести місяців за сукупністю протягом дії контракту. Для громадян України, зазначених у пункті 2-1 цього Порядку, однією з обов`язкових умов проходження військової служби є безпосередня участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком не менше дванадцяти місяців за сукупністю протягом дії контракту.
У подальшому під час проходження військової служби військовослужбовці, призначені до військових частин, можуть бути призначені на інші посади, затверджені Генеральним штабом Збройних Сил, Головним управлінням Національної гвардії або Адміністрацією Держприкордонслужби, в цих військових частинах.
Таким чином, кваліфікуючими умовами для набуття права на отримання одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1 млн. гривень в порядку п. 4 Постанови КМУ №153 є одночасна сукупність таких факторів як:
1) належність до осіб рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил, Національної гвардії або Держприкордонслужби у статусі діючого військовослужбовця станом на дату набрання чинності цією постановою (13.02.2025);
2) призов або прийняття на військову службу під час воєнного стану у віці до 25 років;
3) безпосередня участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора, строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою; або безпосередня участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою у зв`язку із наявністю захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час захисту Вітчизни, або їх перебуванням та звільненням з полону (крім тих, які добровільно здалися в полон); 
4) відсутність притягнення до кримінальної, адміністративної відповідальності (два або більше разів) під час проходження військової служби, а також діючих дисциплінарних стягнень.
Щодо відповідності позивача цим умовам, суд встановив наступне.
Однією з обов`язкових умов для отримання одноразової грошової допомоги за тривалість проходження служби в бойових умовах є початок проходження військової служби після оголошення воєнного стану.
Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , станом на 24.02.2022 року вже перебував на військовій службі у військовій частині НОМЕР_2 Національної гвардії України за контрактом, укладеним з 16.10.2019 строком на три роки. 
Згідно Витягу з Послужного списку головного сержанта ОСОБА_1 , у період з 27.10.2018 по 15.10.2019 позивач проходив строкову військову службу у військовій частині НОМЕР_2 . З 16.10.2019 прийнятий на військову службу за контрактом до військової частини НОМЕР_2 на строк 3 (три) роки. З 16.10.2022 термін дії контракту продовжено до оголошення рішення про демобілізацію.
Отже, з вищевикладеного слідує, що позивач був призваний на військову службу у віці до 25 років, однак до введення Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №64, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-IX, воєнного стану, що виключає одну із основних умов одержання одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1 млн. гривень, яка передбачена Постанови КМУ №153.
З аналізу Постанови № 153 слідує, що метою прийняття Постанови № 153 є підвищення рівня укомплектованості особовим складом бойових військових частин (підрозділів) Збройних Сил, Національної гвардії та Держприкордонслужби шляхом удосконалення механізму залучення громадян України віком від 18 до 25 років до проходження військової служби за контрактом та створення додаткових мотиваційних чинників для цього.
Мотивом визначених заходів є саме залучення громадян України віком від 18 до 25 років до проходження військової служби за контрактом, що реалізується шляхом створення додаткових фінансових стимулів та забезпечення відповідного матеріального підґрунтя для підвищення престижу служби.
За своєю правовою природою ця одноразова винагорода є спеціальним заохочувальним інструментом державної політики, розробленим для залучення нових людських ресурсів (зокрема, молоді до 25 років, яка не підлягає примусовій мобілізації) до лав Збройних Сил України в умовах існуючої повномасштабної агресії.
Отже, держава, реалізуючи свою дискрецію, спрямувала ці кошти на стимулювання тих громадян, волевиявлення яких стати на захист країни сформувалося безпосередньо під час воєнного стану.
Водночас, позивач уклав контракт до введення воєнного стану (16.10.2019), отже його вступ на службу об`єктивно не міг бути наслідком стимулюючого впливу ні факту повномасштабної війни, ні експериментального проекту, впровадженого у 2025 році.
Суд враховує, що відповідно до статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» звільнення з військової служби під час проведення мобілізації та дії воєнного стану у зв`язку з закінченням строку контракту якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу не передбачено.
З наведеного слідує, що позивач, який на момент введення воєнного стану проходив військову службу за контрактом, не може бути звільнений з підстав небажання продовжувати військову службу під час воєнного стану, а тільки з підстав, передбачених у статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Таким чином, суд вважає, що хоч позивач уклав контракт до 25-річного віку, однак це не є свідченням його волевиявлення на проходження військової служби під час воєнного стану.
При цьому, одноразова винагорода застосовується лише за наявності всіх визначених цим нормативним актом умов. Відсутність хоча б однієї з таких умов унеможливлює виникнення права на її отримання. 
Враховуючи наведене за наслідком з`ясування фактичних обставин справи в системному зв`язку із законодавчими приписами, суд зазначає, що оскільки позивач, як військовослужбовець, станом на 24 лютого 2022 року вже перебував на військовій службі за контрактом, вказане свідчить про те, що останній не підпадає під визначені Постановою №153 та Порядком №153 умови для призначення та виплати одноразової грошової винагороди у розмірі 1 млн. гривень.
З огляду на встановлені обставини справи, суд дійшов висновку, що військовою частиною НОМЕР_2 при розгляді рапорту позивача дотримано вимоги Постанови КМУ «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану» від 11.02.2025 за № 153 та правомірно відмовлено позивачу у виплаті одноразової грошової винагороди у розмірі один мільйон гривень на підставі пункту 4 Постанови № 153.
Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про те, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити з мотивів їх безпідставності.
Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених вимог не спростовують. 
При цьому, згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10.02.2010 року, заява №4909/04, відповідно до п. 58 якого Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі"Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torijav.Spain) від 09.12.1994 року, серія A, № 303-A, п.29).
Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Водночас, відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до ч.1 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Згідно зі ст. 249 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
З огляду на зазначене, оцінюючи докази, які є у справі, в їх сукупності, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог.
У зв`язку з відмовою у задоволенні адміністративного позову, розподіл судових витрат не здійснюється. 
Керуючись ст.ст. 2, 5-9, 72, 74-77, 90, 139, 242-246, 255, 262, 291, 295, 297 КАС України, 
В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії – відмовити.
Рішення набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст. 255 КАС України.
Рішення може бути оскаржено в порядку і строки, встановлені ст.ст. 293, 295 КАС України.

Суддя А.А. Радчук

.