Номер провадження: 22-ц/813/494/26 
Справа № 522/3350/22
Головуючий у першій інстанції Федчишена Т. Ю.
Доповідач Погорєлова С. О.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.06.2026 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: Погорєлової С.О. 
суддів: Таварткіладзе О.М., Сєвєрової Є.С.
за участю секретаря: Зєйналової А.Ф.к.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради, ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Юридичного департаменту Одеської міської ради про виправлення технічних помилок, на рішення Приморського районного суду м. Одеси, постановлене під головуванням судді Федчишеної Т.Ю. 16 травня 2024 року у м. Одеса, –

встановила:

У лютому 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради, ОСОБА_2 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Юридичного департаменту Одеської міської ради, про виправлення технічних помилок у Реєстрі прав власності на нерухоме майно.
В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначав, що з 01.08.1998 року по 07.09.2021 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 . За час перебування у шлюбі ними за спільні кошти у спільну сумісну власність подружжя придбано рухоме та нерухоме майно, зокрема 68/1000 частки домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , житловою площею 228,5 кв.м., загальною площею 515,1 кв.м., що складають квартиру АДРЕСА_2 вказаного домоволодіння.
На підставі договору купівлі – продажу від 27.07.2005 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Лічман І.М. 27.07.2005 року за № 9890, право власності на указану квартиру було зареєстровано в Реєстрі прав власності на нерухоме майно за ОСОБА_2 23.08.2005 року за реєстровим номером майна – 8556537.
Договір купівлі-продажу квартири містить відомості про її реєстрацію Одеським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості у книзі 35 к. на сторінці 58 за номером запису № 3109 за тим самим реєстраційним номером об`єкта нерухомості 8556537.
З Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за № 234047839 від 24.11.2020 року позивач дізнався про технічну помилку, яку містить даний Реєстр щодо вказаної квартири.
Зазначав, що Реєстр прав власності на нерухоме майно за реєстраційним номером 8556537 у розділі «Відомості про право власності» крім запису про власника ОСОБА_2 та підстав і часу виникнення у неї права власності на 68/1000 частин вказаного домоволодіння містить ще два записи, а саме: про державну реєстрацію 05.03.2007 року права спільної часткової власності на 33/1000 частки цього домоволодіння за ОСОБА_4 та відповідно 22/1000 частки за ОСОБА_5 , набутих ними на підставі іншого правочину, а саме договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гребенюк І. М. 30.12.2006 року та зареєстрованого в реєстрі за № 17079. При цьому, однією для усіх записів щодо вказаних власників об`єкту нерухомості за реєстраційним номером 8556537 визначена адреса нерухомості: АДРЕСА_3 .
Позивач вважав, що Реєстр прав власності на нерухоме майно за реєстрованим номером майна 8556537 в розділі «Відомості про об`єкт нерухомого майна» замість правильного зазначення у ньому адреси нерухомого майна, зареєстрованого за ОСОБА_2 , а саме: АДРЕСА_4 , містить помилковий технічний запис такої адреси: АДРЕСА_3 , що є неправильним ідентифікатором об`єкта нерухомого майна – неправильною адресою квартири АДРЕСА_2 .
Крім того указує, що в розділі Реєстру «Технічний опис майна» за реєстраційним номером нерухомого майна 8556537 містяться неправильні відомості щодо технічного опису квартири АДРЕСА_2 , а саме: замість правильних характеристик квартири АДРЕСА_5 – 5 - кімнатна квартира, житлова площа 228,5 кв.м., загальна площа 515,1 кв.м., як то визначено договором купівлі-продажу та технічним паспортом, станом на 23.06.2005 року даний Реєстр помилково містить запис 22/1000, 3-кімнатна квартира, житлова площа 3085,2 кв.м., загальна площа 7558,4 кв.м., що також є неправильним ідентифікатором об`єкта нерухомого майна, а саме неправильним технічним описом квартири АДРЕСА_2 .
Також, у розділі Реєстру «Номер запису» замість правильного зазначення запису реєстрації прав власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_2 : запис № 3109 в книзі: 35 к. сторінка 58. міститься неправильний запис : № 109 в книзі: 33 доп. к-126.
Вважає, що указані технічні помилки в Реєстрі прав власності на нерухоме майно щодо квартири АДРЕСА_5 виникли з вини КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості», яке на час внесення у даний Реєстр запису про державну реєстрацію за ОСОБА_2 прав власності на вказану квартиру здійснювало повноваження на державну реєстрацію прав власності у Реєстрі прав власності на нерухоме майно згідно із законодавством, що діяло на той час.
На час подання позову Державний реєстр речових прав на нерухоме майно за реєстровим номером майна 8556537 продовжує містити неправильну ідентифікацію квартири АДРЕСА_6 , однак вже з виключенням з нього відомостей про інших власників.
Зазначав, що допущені КП «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради технічні помилки у Реєстрі прав власності на нерухоме майно щодо адреси та технічних характеристик квартири АДРЕСА_5 , є перешкодою позивачу для реалізації його права як співвласника цієї квартири на здійснення її поділу з ОСОБА_2 .
За наведених обставин, ОСОБА_1 просив виправити технічну помилку, допущену КП «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради при внесенні ним 23.08.2005 року на підставі нотаріально посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Лічман І. М. договору купівлі-продажу від 27.07.2005 року за реєстр. № 9890 запису в Реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстраційним номером майна 8556537, яким неправильно визначені адреса та технічні характеристики квартири АДРЕСА_5 , власником якої є ОСОБА_2 , шляхом проведення Юридичним департаментом Одеської міської ради чи будь-яким іншим державним реєстратором речових прав на нерухоме майно у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права власності ОСОБА_2 на 68/1000 частки домоволодіння за правильною адресою: АДРЕСА_4 , із зазначенням правильного опису цього нерухомого майна: 68/1000 ч.д., 5-кімнатна квартира, житлова площа 228,5 кв.м., загальна площа 515,1 кв.м., стояночне місце, місця загального користування в літ. «Б»; із зазначенням правильного номеру запису: № 3109 книга 35 к., сторінка 58, та з проставленням в Реєстрі прав власності на нерухоме майно відмітки про погашення запису про право спільної часткової власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_7 .
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 16.05.2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 було відмовлено.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. 
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що помилки, які були допущені при державній реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_5 не дають можливість правильно ідентифікувати об`єкт нерухомого майна, зареєстрованого за ОСОБА_2 . Відповідачка, знаючи про такі помилки, навмисно, з метою створення перешкод для поділу квартири, не бажає подавати державному реєстратору заяву про виправлення вказаних технічних помилок.
Сторони про розгляд справи на 09 вересня 2025 року були сповіщені належним чином, у судове засідання з`явився представник ОСОБА_2 . 
Колегія суддів зазначає, що згідно зі ст. 372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
На підставі викладеного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до ч. 1, 2 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
У ч. 1 ст. 2 ЦПК України вказано, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
За ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.
Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.
Позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначає порушене, невизнане чи оспорюване право або охоронюваний законом інтерес, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.
При цьому, відсутність (недоведеність) порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин (постанова Верховного Суду від 29.06.2021 року у справі № 916/2040/20).
Гарантоване ст. 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження позивача про порушення було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.
Отже, захисту підлягає наявне законне порушене право (інтерес) особи, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав чи інтересів та звернулася за таким захистом до суду. Тому для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право (інтерес), і чи це право (інтерес) порушено відповідачем.
Як вбачається з матеріалів справи, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 01.08.1998 року зареєстровано шлюб, який у наступному розірвано на підставі заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 28.04.2021 року, що підтверджено повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб № 00034740390 від 25.01.2022 року.
З договору купівлі-продажу від 27.07.2005 року, укладеного між ОСОБА_3 (продавець) та ОСОБА_2 (покупець), посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Лічман І. М. та зареєстрованим в реєстрі за № 9890 вбачається, що ОСОБА_2 купила 68/1000 частин домоволодіння, що знаходиться в АДРЕСА_1 . Так, у власність покупця перейшло 68/1000 частин домоволодіння житловою площею 228,5 кв.м.; загальною площею 515,1 кв.м., що складають квартиру номер АДРЕСА_2 , стояночне місце, місця загального користування в літ. «Б». Вказана частина домоволодіння належала продавцю ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на домоволодіння, виданого Управлінням житлово-комунального господарства Одеського міськвиконкому 14.09.1999 року за № 004087, зареєстрованого в Одеському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості у книзі 35к. на стор. 58, номер запису 3109, реєстраційний номер 8556537.
З даних з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна вбачається, що 68/1000 частин домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 7558,4 кв.м, житловою площею 3085,2 кв.м:, що складає 3-кімнатну квартиру, 22/1000 ч.д., стояночне місце , місця загального користування, належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_2 .
У той же час, у Державного реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно не міститься інформації щодо власника квартири АДРЕСА_5 .
Звертаючись до суду із даним позовом, ОСОБА_1 зазначав, що Державний реєстр речових прав на нерухоме майно за реєстровим номером майна 8556537 містить неправильну ідентифікацію квартири АДРЕСА_6 . Допущені КП «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради технічні помилки у Реєстрі прав власності на нерухоме майно щодо адреси та технічних характеристик квартири АДРЕСА_5 , створили перешкоди позивачу для реалізації його права як співвласника цієї квартири на здійснення її поділу з ОСОБА_2 .
Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень першочергово врегульовано Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року №1952-IV, Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року №1127, Порядком ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2011 року №1141.
За визначенням, що міститься в п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону №1952-IV, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Згідно ч. 1 ст. 4 Закону №1952-IV, державній реєстрації речових прав підлягають право власності та право довірчої власності як спосіб забезпечення виконання зобов`язання на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва; речові права на нерухоме майно, похідні від права власності; обтяження речових прав на нерухоме майно.
Суб`єктами державної реєстрації прав є державні реєстратори прав на нерухоме майно.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 12 Закону №1952-IV, державний реєстр прав містить відомості про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про зареєстровані права власності на об`єкти незавершеного будівництва та їх обтяження, а також про взяття на облік безхазяйного нерухомого майна і ціну (вартість) нерухомого майна та речових прав на нього чи розмір плати за користування нерухомим майном за відповідними правочинами, відомості та електронні копії документів, подані у паперовій формі, або документи в електронній формі, на підставі яких проведено реєстраційні дії, а також документи, сформовані за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав під час проведення таких реєстраційних дій, та відомості реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем, отримані державним реєстратором шляхом безпосереднього доступу до них чи в порядку інформаційної взаємодії таких систем з Державним реєстром прав.
Відомості, що містяться у Державному реєстрі прав, повинні відповідати відомостям, що містяться в документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії. У разі їх невідповідності пріоритет мають відомості, що містяться в документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії.
Порядок внесення відомостей до Державного реєстру прав врегульовано ст. 26 Закону №1952-IV.
Так, ч. 2 цієї статті передбачено, що у разі допущення технічної помилки (граматичної, арифметичної чи іншої помилки) під час внесення відомостей про речові права, обтяження речових прав до Державного реєстру прав державний реєстратор самостійно виправляє таку помилку, за умови що документи за результатом розгляду заяви заявнику не видавалися.
У разі, якщо допущена технічна помилка, виявлена після отримання заявником документів за результатом розгляду заяви, така помилка виправляється державним реєстратором виключно на підставі заяви особи, відомості про речові права, обтяження речових прав якої містять таку помилку, а також у випадку, передбаченому п.п. «в» п. 2 ч. 6 ст. 37 цього Закону, - посадовою особою Міністерства юстиції України чи його територіальних органів.
У разі якщо допущена технічна помилка впливає на права третіх осіб, така помилка виправляється державним реєстратором виключно на підставі судового рішення.
Згідно з ч. 5 ст. 26 Закону №1952-IV, виправлення технічної помилки у відомостях Державного реєстру прав, виявленої після отримання заявником документів за результатом розгляду заяви, скасування рішень державного реєстратора про зупинення державної реєстрації прав, про зупинення розгляду заяви або про відмову в державній реєстрації прав, здійснюється в порядку, передбаченому для державної реєстрації прав (крім випадків, якщо такі дії здійснюються в порядку, передбаченому ст. 37 цього Закону).
З системного аналізу зазначених норм слідує, що допущена технічна помилка, яка виявлена після отримання заявником документів за результатом розгляду заяви, виправляється виключно на підставі ще однієї заяви особи, відомості про речові права, обтяження речових прав якої містять таку помилку; виправлення такої помилки здійснюється в порядку, передбаченому для державної реєстрації прав.
У свою чергу, про особливості державної реєстрації прав йдеться у ст. 18 Закону №1952-IV, ч. 1 якої визначено, що державна реєстрація прав проводиться в такому порядку:
1) прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв;
2) виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та їх розміщення у Державному реєстрі прав;
3) встановлення черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв;
4) перевірка документів та/або відомостей Державного реєстру прав, відомостей реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень;
5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав);
6) відкриття розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав;
7) формування витягу з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав для подальшого використання заявником;
8) видача/отримання документів за результатом розгляду заяви.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 , який не є особою, відомості про речові права якої містять технічні помилки, у позовній заяві посилається на наявність у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно технічних помилок на об`єкт нерухомого майна за реєстраційним номером майна 8556537.
Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, право власності на об`єкт нерухомого майна за реєстраційним номером майна 8556537 зареєстровано за ОСОБА_2 .
Також колегія суддів приймає до уваги, відповідно до правовстановлюючого документа – договору купівлі-продажу квартири, ОСОБА_2 набула право власності саме на частку у домоволодінні за адресою: АДРЕСА_8 , а не на окремо виділену квартиру, що і зазначено у Реєстрі.
Формою власності на вказаний об`єкт нерухомості, згідно даних Реєстру, є спільна часткова.
Майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності (ст. 355 ЦК України).
Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (ст. 356 ЦК України).
Спільна часткова власність є нетиповою конструкцією, що без сумнівів, впливає на застосування норм ЦК України, які регулюють відносини пов`язані із її виникненням, здійсненням та припиненням. Нетиповість конструкції спільної часткової власності проявляється в тому, що існує:
а) множинність суб`єктів. Для права власності характерна наявність одного суб`єкта, якому належить відповідне майно (наприклад, один будинок - один власник). Навпаки, спільна часткова власність завжди відзначається множинністю суб`єктів, якими можуть бути фізичні та юридичні особи, держава, територіальні громади (наприклад, один будинок - два співвласники);
б) єдність об`єкта. Декільком учасникам спільної часткової власності завжди належить певна сукупність майна. Причому право спільної часткової власності може стосуватися як подільних/неподільних речей, так і майнових прав та обов`язків.
По своїй суті право на частку є майновим та відносним, існує у внутрішніх відносинах спільної часткової власності, а його об`єктом виступає частка в праві спільної часткової власності. 
Однак, у даному випадку, у Реєстрі не міститься інформації щодо інших співвласників спірного майна. Таким чином, за ОСОБА_2 відповідно до договору зареєстровано право власності на 68/1000 частки домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , і в окрему одиницю зазначений об`єкт не реєструвався.
Також колегія суддів приймає до уваги, що з Витягу про реєстрацію права власності ОСОБА_2 на спірне нерухоме майно від 23.08.2005 року вбачається, що за відповідачкою було зареєстровано право власності саме на частку домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , а не на окрему квартиру. 
Щодо прав власності на квартиру АДРЕСА_5 , то у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно відповідна інформація відсутня.
Колегія суддів погоджується із доводами суду першої інстанції, що позивачем не доведено наявності перешкод саме через указані ним технічні помилки у поділі спірного майна, як об`єкта спільної сумісної власності подружжя.
Як вже вказувалось вище, відсутність порушення прав та законних інтересів позивача є самостійною, достатньою підставою для відмови у позові незалежно від інших встановлених судом обставин (постанови Верховного Суду від 29.08.2023 року у справі № 910/5958/20 та від 22.03.2023 року у справі № 509/5080/18 та інші).
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції, правильно встановивши обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, надавши належну оцінку поданим сторонами доказам, як в цілому, так і кожному окремо, дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_1 не доведено порушення його права (інтересу), у зв`язку із чим у задоволенні позову має бути відмовлено.
Доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_1 про те, що помилки, які були допущені при державній реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_5 не дають можливість правильно ідентифікувати об`єкт нерухомого майна, зареєстрованого за ОСОБА_2 , є припущеннями, а на припущеннях суду заборонено ухвалювати судове рішення (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).
Інші доводи апеляційної скарги були предметом розгляду суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, на законність оскаржуваного судового рішення не впливають, а зводяться до незгоди заявника із висновками суду першої інстанції, а також спростовуються встановленими вище обставинами справи.
При цьому, судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразова відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Руїз Торія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16.05.2024 року постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування немає.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, - 

постановила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 травня 2024 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.
Повний текст судового рішення складений 23 липня 2026 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді 
Є.С. Сєвєрова

О.М. Таварткіладзе