ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ 
8-й під`їзд, Держпром, майдан Свободи, 5, м. Харків, 61022 
тел. приймальня (057) 705-14-14, тел. канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41 
_______________________________________________________________________

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" липня 2026 р.	м. Харків	Справа № 922/1731/26	

Господарський суд Харківської області у складі:
судді Погорелової О.В 

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу 
за позовом 	Харківського національного університету імені В.Н. Каразіна, м. Харків 	
до 	фізичної особи-підприємця Сафонової Євгенії Геннадіївни, м. Харків 	
про 	стягнення коштів 	
без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Харківський національний університет імені В.Н. Каразіна, звернувся до Господарського суду Харківської області з позовом до фізичної особи-підприємця Сафонової Євгенії Геннадіївни, відповідачка, в якому просить суд стягнути з відповідачки на свою користь 34 524,56 грн, з яких:
- сума боргу з орендної плати за договором № 3956-Н від 10.02.2009 у розмірі 23 378, 10 грн, пеня у розмірі 3918, 50 грн, 3% річних у розмірі 1673,72 грн та інфляційні втрати у розмірі 1251,80 грн;
- сума боргу з податку на землю за договором № 85 від 10.02.2009 у розмірі 2156,22 грн, пеня у розмірі 320,28 грн, 3% річних у розмірі 103,72 грн та інфляційні втрати у розмірі 58,40 грн;
- сума боргу з відшкодування витрат на утримання будівлі за договором № 85 від 10.02.2009 у розмірі 1292,16 грн, пеня у розмірі 234,07 грн, 3% річних у розмірі 101,30 грн та інфляційні втрати у розмірі 36,29 грн.
Судові витрати позивач просить суд покласти на відповідача.
Ухвалою суду від 26.05.2026 позовна заява була прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі. Постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (без проведення судового засідання).
Відповідачка відзив на позовну заяву не надала.
Так, з метою повідомлення відповідачки про розгляд справи судом та про її право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду про відкриття провадження у справі була направлена відповідачці за адресою місця її реєстрації, яка вказана у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Втім, судова кореспонденція повернута поштою на адресу суду без вручення адресатові із позначкою "закінчення встановленого терміну зберігання".
Відповідно до ч. 7 ст. 120 ГПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.
Згідно ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.
Відповідно до позицій, висловлених у постановах Верховного Суду від 11.12.2018 у справі №921/6/18 та від 21.03.2019 у справі №916/2349/17, у разі якщо судове рішення про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою і повернено поштою у зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.
Направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у даному випадку суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заг18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б).
При цьому, враховуючи неотримання відповідачкою поштової кореспонденції за своїм місцезнаходженням, судом вживалися додаткові заходи щодо належного та фактичного повідомлення відповідача про розгляд даної справи судом за всіма відомими суду засобами зв`язку з ним, як то направлення ухвали суду на електронну адресу відповідача та передача телефонограми.
У даному випаду судом також враховано, що за приписами ч. 1 ст. 9 ГПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом. Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 3 названого Закону, для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень. Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень"). Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись з процесуальними документами у справі №922/1731/26 у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua). 
Відповідно до ч. 9 ст. 165 ГПК України у разі не надання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч. 2 ст. 178 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. 
Матеріали справи свідчать про те, що судом було створено всім учасникам судового процесу належні умови для доведення останніми своїх правових позицій, надання ними доказів, які, на їх думку, є достатніми для обґрунтування своїх вимог та заперечень. Окрім того, судом було вжито всіх заходів, в межах визначених чинним законодавством повноважень, щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи. Оскільки відповідачка, відзиву на позовну заяву у встановлений судом строк не надала, заяв та клопотань від неї не надходило, враховуючи сплив процесуального строку, встановленого для розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу за наявними у ній матеріалами, що містять достатньо відомостей про права і взаємовідносини сторін.
Відповідно до ч. 5 ст. 252 ГПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. Будь-яких заяв або клопотань, про можливість подання яких було роз`яснено ухвалою Господарського суду Харківської області від 26.05.2026, на адресу суду від учасників справи не надходило, як і не надходило клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідно до ст. 252 ГПК України.
Частиною 4 статті 240 ГПК України передбачено, що у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
10.02.2009 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Харківській області (орендодавець за договором) та фізичною особою-підприємцем Сафоновою Євгенією Геннадіївною (орендар за договором, відповідачка) був укладений договір оренди № 3956-Н, відповідно до п. 1.1 якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне окреме індивідуально визначене майно: частину нежитлового приміщення коридору з хімічної сторони (поруч з ліфтом) на сьомому поверсі навчального корпусу (далі - Майно), загальною площею 8,0 кв.м., за адресою: м. Харків, пл. Свободи, 4, що перебуває на балансі Харківського національного університету ім. В.Н. Каразіна (балансоутримувач за договором, позивач), вартість якого визначена згідно зі звітом про незалежну оцінку станом на 23.12.2008 і становить 62 370,00 грн.
Згідно з п. 10.1 договору, договір укладено на 1 (один) рік з 10.02.2009 до 10.02.2010. 
Строк дії договору оренди неодноразово продовжувався додатковими угодами до нього.
Відповідно до договору № 10 від 16.06.2021 договір оренди було викладено у новій редакції.
Згідно з п. 12.1 розділу І “Змінювані умови договору” (далі – змінювані умови) договору оренди (у редакції договору № 10 від 16.06.2021) строк договору оренди було продовжено до 10.12.2025.
Відповідно до пункту 9.1 змінюваних умов договору оренди (у редакції договору № 10 від 16.06.2021) місячна орендна плата, визначена за результатами проведення аукціону, становить 2 688,35 грн.
Пунктом 16 змінюваних умов договору оренди (в редакції договору № 10 від 16.06.2021) встановлено, що орендна плата перераховується: балансоутримувачу 50% суми орендної плати, державному бюджету 50% суми орендної плати.
Відповідно до пункту 3.3 розділу ІІ “Незмінювані умови договору” (далі – незмінювані умови) договору оренди (в редакції договору № 10 від 16.06.2021) орендар сплачує орендну плату до державного бюджету та балансоутримувачу у співвідношенні, визначеному у пункті 16 змінюваних умов (або в іншому співвідношенні, визначеному законодавством) щомісяця до 15 числа поточного місяця - для орендарів, які отримали майно за результатами аукціону.
Згідно з п. 3.7 незмінюваних умов договору оренди (в редакції договору № 10 від 16.06.2021) орендна плата, перерахована не своєчасно або в неповному обсязі, стягується Орендодавцем (в частині, належній державному бюджету) та/або Балансоутримувачем (в частині, належній Балансоутримувачу).
Відповідно до п. 3.8 незмінюваних умов договору оренди (в редакції договору № 10 від 16.06.2021) на суму заборгованості Орендаря із сплати орендної плати нараховується пеня у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення перерахування орендної плати.
Відповідно до п. 3.10 незмінюваних умов договору оренди (в редакції договору № 10 від 16.06.2021) припинення договору оренди не звільняє Орендаря від обов`язку сплатити заборгованість за орендною платою, якщо така виникла, у повному обсязі, ураховуючи пеню та неустойку (за наявності).
Пунктом 9.2 змінюваних умов договору оренди (у редакції договору № 10 від 16.06.2021) встановлено, що витрати на утримання орендованого майна та надання комунальних послуг Орендарю компенсуються Орендарем в порядку, передбаченому пунктом 6.5 договору. У свою чергу, відповідно до п. 6.5 незмінюваних умов договору оренди (у редакції договору № 10 від 16.06.2021) протягом п`яти робочих днів з дати укладання цього договору Балансоутримувач зобов`язаний надати Орендарю для підписання: два примірники договору про відшкодування витрат Балансоутримувача на утримання орендованого майна та надання комунальних послуг Орендарю відповідно до примірного договору, затвердженого наказом Фонду державного майна, та/або проекти договорів із постачальниками комунальних послуг.
На виконання пп. 9.2 та 6.5 договору оренди (у редакції договору № 10 від 16.06.2021) між фізичною особою-підприємцем Сафоновою Євгенією Геннадіївною та позивачем 10 лютого 2009 року було укладено договір № 85 про відшкодування Орендарем земельного податку, комунальних послуг та витрат на утримання будівлі (далі – договір № 85).
Пунктами 4.1, 4.2 договору № 85 визначено, що цей договір укладено на термін дії договору оренди № 3956-Н з 10.02.2009 до 10.02.2010. Пролонгація договору відбувається, у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення договору, шляхом обміну листами на строк, передбачений договором оренди приміщення.
Відповідно до п. 2.1 договору № 85 Орендар зобов`язується щомісяця, не пізніше 10-го числа місяця, наступного за звітним, відшкодовувати Балансоутримувачу земельний податок у розмірі 17,26 грн (додаток № 1). У разі зміни ставок, коефіцієнтів земельного податку сплачувати його з урахуванням цих змін з дня їх введення згідно рахунку, наданого Балансоутримувачем, без укладання додаткових угод.
Згідно з п. 2.2 договору № 85 Орендар зобов`язується щомісяця, не пізніше 10-го числа місяця, наступного за звітним, відшкодовувати Балансоутримувачу вартість комунальних послуг, водопостачання, водовідведення, теплопостачання та електроенергію згідно з розрахунку (додаток № 2). У разі зміни тарифів на комунальні послуги сплачувати їх вартість з урахуванням нових тарифів з дня їх введення, без укладання додаткових угод, на підставі рахунків, наданих Балансоутримувачем.
Відповідно до п. 2.3 договору № 85 Орендар зобов`язується щомісяця, не пізніше 10-го числа місяця, наступного за звітним, відшкодовувати Балансоутримувачу витрати на утримання будівлі, в якій орендуються приміщення, в розмірі 100,00 грн та вивіз твердих побутових відходів у розмірі 20,00 грн.
Договір № 85 було доповнено новим додатком – розрахунком витрат на утримання будівлі – Додатковою угодою № 1 від 03.04.2019.
06.05.2021 було укладено додаткову угоду № 2 до договору № 85, згідно з якою додаток № 4 до договору № 85 (розрахунок витрат на утримання будівлі) було викладено в новій редакції. Згідно з вищевказаною додатковою угодою щомісячна плата Орендаря за утримання будівлі складає 107,68 грн. 
Згідно з п. 3.1 договору № 85 при несвоєчасному внесенні плати Орендар сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої суми за кожний день прострочення, включаючи день оплати.
Як вказує позивач, орендар свої зобов`язання зі сплати орендної плати за договором оренди та відшкодування витрат на утримання будівлі, земельного податку за договором № 85 не виконував належним чином у строк, передбачений договором оренди та договором № 85, у зв`язку із чим у нього склалася заборгованість. Позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогами про сплату заборгованості, що склалася перед позивачем. Усі направлені на адресу відповідача листи поверталися оператором поштового зв`язку з поміткою “за закінченням терміну зберігання”. Одночасно із цим позивач звертався листами до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області, яке є орендодавцем державного майна за договором оренди, з проханням вжити заходів для повернення нерухомого майна балансоутримувачу та погашення заборгованості орендаря перед позивачем.
14.05.2024 Регіональне відділення Фонду державного майна України по Харківській області звернулося до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості за договором оренди № 3956-Н та зобов`язання звільнити приміщення, за результатами розгляду якої Господарським судом Харківської області 06.08.2024 у справі №922/1744/24 було прийнято рішення, яким позов було повністю задоволено та стягнуто з фізичної особи-підприємця Сафонової Євгенії Геннадіївни заборгованість, яка склалася за договором оренди перед Державним бюджетом, а також зобов`язано фізичну особу-підприємця Сафонову Євгенію Геннадіївну звільнити державне майно за договором оренди. Питання погашення заборгованості відповідача перед балансоутримувачем Господарським судом не розглядалося.
Згідно з додатком до акту повернення з оренди нерухомого майна, що належить до державної власності, підписаного з боку відповідача і балансоутримувача, на дату складання акту 31.07.2024 у відповідача існувала перед балансоутримувачем заборгованість зі сплати орендної плати у розмірі 23 378, 10 грн, платежів за договором про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання майна та надання комунальних послуги орендарю - 3 520, 54 грн.
Разом з тим на час звернення до суду сума заборгованості відповідача перед позивачем зросла за рахунок нарахованої пені, 3% річних та інфляційних втрат та станом на 01.04.2026 становить: за договором оренди: основний борг у розмірі 23 378, 10 грн, пеня у розмірі 3 918, 50 грн, 3% річних у розмірі 1 673,72 грн, інфляційні втрати у розмірі 1 251,80 грн, з податку на землю за договором № 85: основний борг у розмірі 2 156,22 грн, пеня у розмірі 320,28 грн, 3% річних у розмірі 103,72 грн, інфляційні втрати у розмірі 58,40 грн; з відшкодування витрат на утримання будівлі за договором № 85: основний борг у розмірі 1 292,16 грн, пеня у розмірі 234,07 грн, 3% річних у розмірі 101,30 грн, інфляційні втрати у розмірі 36,29 грн. Загальна сума боргу відповідача перед позивачем складає 34 524,56 грн.
Вказані обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.
Згідно ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Відповідно до ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).
Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, крім випадків, установлених законом про банки і банківську діяльність. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
За статтями 626-629 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст. 759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди). Особливості найму (оренди) державного і комунального майна встановлюються Законом України "Про оренду державного та комунального майна".
Оренда - речове право на майно, відповідно до якого орендодавець передає або зобов`язується передати орендарю майно у користування за плату на певний строк (пункт 10 частини 1 статті 1 Закону України "Про оренду державного та комунального майна").
Приписами ч.1 ст.762 ЦК України встановлено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.
Згідно з ч.3 ст.18 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендар зобов`язаний вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі.
Відповідно до частин 1, 2 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.
Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Відповідно до ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.
Згідно ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. У разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла не з вини виконавця, замовник зобов`язаний виплатити виконавцеві розумну плату. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов`язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом.
Частиною 1 ст. 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не припустив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Станом на момент розгляду справи, відповідачка заборгованість не сплатила та не надала суду жодних доказів, які б спростовували суму заявленого боргу або позов. Враховуючи фактичні обставини справи та наведені норми законодавства, відповідачка визнається судом такою, що прострочила виконання зобов`язання з оплати орендної плати за договором № 3956-Н від 10.02.2009 у розмірі 23 378, 10 грн, з оплати податку на землю за договором № 85 від 10.02.2009 у розмірі 2 156,22 грн та відшкодування витрат на утримання будівлі за договором № 85 від 10.02.2009 у розмірі 1 292,16 грн, а позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими.
Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.
Згідно ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити на користь кредитора пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Договором може бути визначено менший розмір пені.
Судом здійснено перевірку наданого позивачем розрахунку пені та встановлено, що розрахунок здійснено арифметично правильно, він відповідає умовам договорів та нормам законодавства, а тому позовні вимоги в частині стягнення пені за договором № 3956-Н від 10.02.2009 у розмірі 3 918, 50 грн та за договором № 85 від 10.02.2009 у розмірі 554,35 грн є обґрунтованими.
Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Перевіривши правильність нарахування процентів річних та інфляційних втрат, суд дійшов висновку, що дане нарахування не суперечить вимогам чинного законодавства України, є обґрунтованим, обчислення здійснено позивачем арифметично вірно, а тому позовні вимоги в частині стягнення 1 878,74 грн трьох процентів річних та 1 346,49 грн інфляційних втрат є обґрунтованими. 
Відповідно до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За змістом ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Водночас обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 ГПК України). Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Підсумовуючи викладене, враховуючи фактичні обставини справи та наведені норми законодавства, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог як обґрунтованих, підтверджених наданими доказами та не спростованих відповідачем.
Відповідно до положень ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається на відповідача.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст. ст. 509, 525, 526, 530, 610 - 612 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 73, 74, 76-79, 91, 129, 232, 233, 236 - 241 Господарського процесуального кодексу України, суд - 

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з фізичної особи-підприємця Сафонової Євгенії Геннадіївни ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Харківського національного університету імені В.Н. Каразіна (61022, м. Харків, м. Свободи, 4, код ЄДРПОУ 02071205) суму боргу з орендної плати за договором № 3956-Н від 10.02.2009 у розмірі 23 378, 10 грн, пеню у розмірі 3 918, 50 грн, три проценти річних у розмірі 1 673,72 грн, інфляційні втрати у розмірі 1 251,80 грн; суму боргу з податку на землю за договором № 85 від 10.02.2009 у розмірі 2 156,22 грн, пеню у розмірі 320,28 грн, три проценти річних у розмірі 103,72 грн, інфляційні втрати у розмірі 58,40 грн; суму боргу з відшкодування витрат на утримання будівлі за договором № 85 від 10.02.2009 у розмірі 1 292,16 грн, пеню у розмірі 234,07 грн, три проценти річних у розмірі 101,30 грн, інфляційні втрати у розмірі 36,29 грн та 2 662,40 грн судового збору.
Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ст. 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Згідно ст.ст. 256, 257 ГПК України, рішення може бути оскаржене до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Позивач - Харківський національний університет імені В.Н. Каразіна (61022, м. Харків, м. Свободи, 4, код ЄДРПОУ 02071205).
Відповідач - фізична особа-підприємець Сафонова Євгенія Геннадіївна ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Рішення підписано 16 липня 2026 року.

Суддя		О.В. Погорелова