Справа № 216/1427/26
Провадження № 2/177/1922/26 
Р І Ш Е Н Н Я 
(заочне)
Іменем України
31 серпня 2026 року Криворізький районний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді: Суботіної С. А.
за участі: секретаря Ференц Я. З., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі, у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, цивільну справу за позовною заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Айкон дебт коллекшн» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-
ВСТАНОВИВ:
Представник позивача ТОВ «ФК «Айкон дебт коллекшн» Пархомчук С.В. через підсистему «Електронний суд» звернувся 23.02.2026 до суду з указаною позовною заявою та просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Айкон дебт коллекшн» заборгованість за кредитним договором від 12.11.2021 № 746266 у загальному розмірі 11703,90 грн, а також судові витрати в справі.
В обґрунтування пред`явлених вимог указав, що між товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Джобер» (далі по тексту – ТОВ «ФК «Джобер») та ОСОБА_1 12.11.2021 укладено кредитний договір № 746266 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, який укладений в електронному вигляді та підписаний за допомогою електронного підпису, відтвореного шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, надісланого на номер телефону відповідача. Згідно з умовами договору, товариство надає клієнт фінансовий кредит на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування ним у порядку та на умовах, визначених договором. Кредитор зобов`язання за договором виконав, на дав на картковий рахунок відповідача НОМЕР_1 кредитні кошти в розмірі 3900,00 грн. У свою чергу відповідач належним чином зобов`язання з повернення кредитних кошті не виконував. Між ТОВ «ФК «Джобер» та ТОВ «ФК «Айкон дебт коллекшн» 30.11.2023 укладено договір відступлення прав вимоги № 1-30/11/2023, за умовами якого позивач набув право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 746266 у загальному розмірі 11703,90 грн, із яких заборгованість за сумою кредиту 3900,00 грн, заборгованість за відсотками 7803,90 грн. Оскільки відповідач не здійснює платежів для погашення існуючої заборгованості, продовжує ухилятися від виконання своїх зобов`язань, чим порушує законні права та інтереси ТОВ «ФК «Айкон дебт коллекшн», представник звернувся до суду з даним позовом.
Ухвалою судді Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 23.07.2026 позовну заяву прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.
Від представника позивача 04.08.2026 надійшла заява про розподіл судових витрат, понесених позивачем у зв`язку з розглядом справи.
Представником позивача в позові зазначено про розгляд справи за його відсутності, у разі неявки відповідача не заперечував проти ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів.
Відповідач ОСОБА_1 про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, за зареєстрованим місцем проживання, однак до суду не з`явився, про причини неявки не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності до суду не надав. Відзиву не подано.
Справу розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження за правилами глави 10 розділу ІІІ ЦПК України. 
Зі згоди представника позивача, який не заперечував проти заочного розгляду справи, суд на місці постановив ухвалити в справі заочне рішення, на підставі наявних доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. 
У зв`язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доказам у сукупності, суд дійшов до наступного висновку.
Судом встановлено, що між ТОВ «ФК «Джобер» та ОСОБА_1 12.11.2021 укладено кредитний договір № 746266, у якому кредитодавець зобов`язується надати позичальникові грошові кошти (кредит) на умовах терміновості, повернення та платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування ним у розмірі та порядку, встановлених договором.
За умовами договору, загальний розмір наданого кредиту складає 3900,00 грн, строк договору 29 календарних днів, процентна ставка 1,9 %від суми кредиту вдень
Указаний договір підписані його сторонами з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», про що зазначено у розділі 10 договору.
У таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, вказана сума платежу за розрахунковий період 29 днів, з яких 3900,00 грн – сума кредиту за договором, 2148,90 грн - проценти за користування кредитом.
Статтею 626 ЦПК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно зі ст.ст. 628, 629 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, до яких закон відносить умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
За приписами ч. 2 ст. 638 ЦК України, договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Положення ч. 1 ст. 205 ЦК України визначають, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі.
Відповідно до ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. (ч. 1). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами (ч. 3).
Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205, 207 ЦК України).
Такі висновки викладені в постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі № 732/670/19, від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, від 07.10.2020 у справі № 127/33824/19.
Згідно з ч. 1 ст. 633 ЦК України, публічним є договір, у якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом ст. 634 цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк бо інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно зі ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Згідно з ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Відповідно до ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Положення ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Так, відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 підписав електронним підписом одноразовим ідентифікатором кредитний договір № 746266, тим самим погодився із запропонованими умовами договору.
Договір містить докладну інформацію щодо особи позичальника – ОСОБА_1 , зокрема адресу місця проживання, номер паспорта і дату його видачі, індивідуальний податковий номер, електронну адресу, номер мобільного телефону, на який відправлено одноразовий ідентифікатор в якості аналога власноручного підпису позичальника.
Отже, між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору кредиту, який оформлено сторонами в електронній формі з використанням електронного цифрового підпису. Після підписання договору у сторін виникли взаємні права та обов`язки, зокрема, у ТОВ «ФК «Джобер» виникло зобов`язання щодо надання коштів у кредит, а у відповідача виникло зобов`язання з їх повернення.
ТОВ «ФК «Джобер» зобов`язання за договором виконав, на платіжну картку НОМЕР_1 , вказану ОСОБА_1 , 12.11.2021 перераховано кредитні кошти у розмірі 3900,00 грн, що підтверджується листом ТОВ «Санрайз фінанс» від 11.02.2026.
Відповідно до виписки з особового рахунку за кредитним договором № 746266, станом на 26.12.2025 заборгованість ОСОБА_1 складає 11703,90 грн, із яких 3900,00 грн прострочена заборгованість за сумою кредиту, 7803,90 грн прострочена заборговані сит за процентами.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Пунктом 5.2.9 договору № 746266 визначено право кредитодавця передати іншій особі свої права кредитора за правочином відступлення права вимоги або факторингу без згоди позичальника.
Між ТОВ «ФК «Джобер» та ТОВ «ФК «Айкон дебт коллекшн» 30.11.2023 укладено договір відступлення прав вимоги № 1-30/11/2023, яким ТОВ «ФК «Айкон дебт коллекшн» за плату набуло права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами.
Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору відступлення прав вимоги від 30.11.2023 № 1-30/11/2023, право вимоги за кредитним договором № 746266, укладеним із ОСОБА_1 , перейшло до ТОВ «ФК «Айкон дебт коллекшн».
Загальна сума заборгованості за даним договором складає 11703,90грн, із яких 3900,00 грн – залишок за тілом кредиту, 7803,90 грн – залишок за відсотками.
Позивачем після отримання прав вимоги відсотків та неустойку відповідачеві не нараховано, однак ОСОБА_1 заборгованість за договором не погашає.
За змістом ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобов`язання мають виконуватися належним чином, згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно з ч. 1 ст. 1048, ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.
Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ч. 1 ст. 625 ЦК України).
Як видно з матеріалів справи, відповідач уклав договір, на виконання якого первісний кредитор зі свого боку зобов`язання, передбачені цим договором, виконав у повному обсязі, надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами, тоді як відповідач покладені на нього зобов`язання не виконав і в установлені договором строки грошові кошти на погашення кредиту не вносив, в результаті чого утворилася заборгованість, а тому відповідач зобов`язаний їх погасити.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного.
Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Так, представник позивача просить суд стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним витрати по сплаті судового збору в розмірі 2662,40 грн та витрати понесені на професійну правничу допомогу у розмірі 13000,00 грн.
Згідно зі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справ, покладаються, у разі задоволення позову – на відповідача.
Враховуючи, що позовні вимоги задоволені у повному обсязі, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача 2662,40 грн у рахунок відшкодування витрат зі сплати судового збору (а.с.1).
Право на професійну правничу допомогу гарантовано ст. 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16.11.2000 № 13-рп/2000, від 30.09.2009 № 23-рп/2009.
Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30.09.2009 № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.
Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат повинен бути співмірним зі складністю справи та виконаними адвокатом роботами (послугами), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (послуг), обсягом наданих послуг та виконаних робіт, ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
В обґрунтування витрат на правову допомогу стороною позивача було подано договір № 09/07/2025 про надання правової допомоги від 09.07.2025, укладений між адвокатом Пархомчуком С.В. та ТОВ «ФК «Айкон дебт коллекшн», та додаткову угоду № 1 до нього; свідоцтво Пархомчука С.В. про право на заняття адвокатською діяльністю (серія КС № 8096/10); довіреність від 09.07.2025, якою ТОВ «ФК «Айкон дебт коллекшн» уповноважує адвоката Пархомчука С.В. представляи інтереси товариства в судах; акт отримання правової допомоги від 21.07.2026, де зазначено найменування наданих адвокатом послуг (зустріч та консультація, складення та подання до суду позовної заяви, моніторинг та аналіз судової практики, подання інших клопотань та заяв до суду, канцелярські витрати), кількість витрачених адвокатом годин та вартість послуг; рахунок від 21.07.2026 № 21.07.2016-147 на 13000,00 грн; платіжну інструкцію від 21.07.2026 № 2914.
Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 справі № 904/4507/18).
Також у постанові Верховного Суду від 13.05.2021 у справі № 903/277/20 зазначено, що оцінка обґрунтованості, пропорційності витрат на професійну правничу допомогу з урахуванням обсягу наданих адвокатом позивача послуг, складністю справи, беручи до уваги, зокрема критерії реальності понесення адвокатських витрат, розумності їхнього розміру, співмірності, а також підтвердженість таких витрат належними та допустимими доказами вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин кожної справи.
Верховний Суд, у постанові від 28.09.2022 у справі № 534/14/20 (провадження №61-6638св22), аналізуючи реальність (дійсність та необхідність), а також обґрунтованість розміру витрат на правничу допомогу, надану стороні під час розгляду справи у суді першої інстанції, врахував, що адвокат є кваліфікованим юристом з повною вищою юридичною освітою, який має стаж роботи в галузі права не менше двох років, тому надані адвокатом такі послуги, як: опрацювання законодавчої бази, що регулює спірні відносини, вивчення відповідної судової практики, визначення правової позиції у справі; складання клопотань про долучення до матеріалів справи письмових доказів; складання вступного слова не є тими послугами, які є необхідними, а тому такі послуги не можуть бути враховані при розподілі судових витрат, понесених стороною.
Наявність документального підтвердження понесення або обов`язку сплатити витрати на професійну правничу допомогу сама по собі не зумовлює обов`язку суду покласти весь їх розмір на іншу сторону, оскільки суд має оцінити обґрунтованість, необхідність та пропорційність таких витрат предмету спору. Верховний Суд наголошує, що докази понесення витрат не є безумовною підставою для їх відшкодування у заявленому розмірі, якщо такий розмір не відповідає критерію розумної необхідності. 
Згідно з наданого представником позивача акта про надання правничої допомоги вбачається, що адвокатом визначено вартість послуг у загальному розмірі 13000,00 грн, із яких: 2500,00 грн — зустріч та консультація щодо перспектив судового врегулювання кредитної заборгованості; 6250,00 грн — складання та подання позовної заяви, підготовка доказів і додатків та аналіз судової практики; 3750,00 грн — складання інших клопотань, заяв і процесуальних документів та моніторинг Єдиного державного реєстру судових рішень; 500,00 грн — канцелярські витрати.
Разом із тим, оцінюючи заявлений розмір витрат у взаємозв`язку з характером спору, суд враховує, що предметом справи було стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 11703,90 грн. Спір не характеризувався складністю фактичних обставин або значним обсягом доказів, не потребував проведення експертиз, залучення спеціалістів, дослідження складних правових питань або формування нової правової позиції.
Справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Однак, сторони та їх представники до суду не з`являлися, участі в судових засіданнях не брали та розгляд справи завершився ухваленням заочного рішення. Безпосередньо позовні вимоги ґрунтувалися переважно на письмових доказах щодо виникнення та розміру кредитної заборгованості, а сама справа не містить ознак, які б свідчили про необхідність виконання адвокатом роботи підвищеної складності.
Окрім того, фактично консультація щодо перспектив судового врегулювання спору, аналіз доказів і судової практики за своїм змістом є складовими підготовки позовної заяви та вироблення правової позиції у справі, тому їх окреме зазначення в акті не свідчить автоматично про необхідність покладення відповідної вартості кожної такої послуги на відповідача.
Послуги на суму 3750,00 грн, а саме, «інші клопотання, заяви до суду, складання процесуальних документів, моніторинг Єдиного державного реєстру судових рішень щодо процесуального статусу судової справи», не конкретизовано, не зазначено час фактично витрачений на кожну відповідну процесуальну дію. При цьому із матеріалів справи не вбачається значного обсягу додаткової процесуальної роботи представника позивача, окрім подання заяви, пов`язаної із розподілом судових витрат.
Щодо заявлених 500,00 грн канцелярських витрат на виготовлення копій документів та відправлення поштової кореспонденції суд зазначає, що матеріали справи не містять первинних документів, які підтверджували б фактичне понесення саме таких витрат та їх розмір, зокрема поштових квитанцій, розрахункових документів щодо виготовлення копій тощо. Саме по собі включення відповідної суми до акта приймання-передачі послуг не є достатнім доказом фактичного здійснення таких витрат.
Суд бере до уваги також співвідношення заявленої суми правничої допомоги в розмірі 13000,00 грн , із ціною задоволених позовних вимог, - 11703,90 грн. Таким чином, заявлений до стягнення розмір витрат на правничу допомогу перевищує розмір самої стягнутої кредитної заборгованості. А тому, зважаючи на обсяг виконаних адвокатом робіт у цій справі та відсутність у ній будь-яких складних процесуальних питань, свідчить про непропорційність покладення на відповідача всієї заявленої суми на професійну правничу допомогу.
Верховний Суд виходить із того, що стягнення витрат на професійну правничу допомогу не повинно перетворюватися на спосіб отримання стороною додаткового доходу за рахунок іншої сторони в справі, а розмір компенсації має бути розумним і відповідати реальній необхідності відповідних витрат. 
Урахувавши предмет та ціну позову, складність справи, характер і обсяг фактично виконаної адвокатом роботи, відсутність складних процесуальних питань, тривалість розгляду, типовий характер заявлених вимог, а також принципи розумності, необхідності та пропорційності судових витрат, суд доходить висновку, що справедливим та обґрунтованим є покладення на відповідача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн.
Такий розмір, на переконання суду, відповідає обсягу правничої допомоги, об`єктивно необхідної для підготовки та ведення цієї справи, та водночас не створює для відповідача непропорційного майнового тягаря.
Керуючись ст.ст. 4, 5, 13, 19, 76-81, 89, 95, 133, 141, ч.2 ст.247, 258-259, 263-265, 280-284, 287, 354, 355 ЦПК України, суд, -
УХВАЛИВ:
Позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Айкон дебт коллекшн» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, – задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Айкон дебт коллекшн» (код ЄДРПОУ 44002941, юридична адреса: вул. Саперне Поле, буд. 12, м. Київ) заборгованість за кредитним договором від 12.11.2021 № 746266 у розмірі 11703(одинадцять тисяч сімсот три) гривні 90 копійок, яка складається із:
-заборгованості за основною сумою боргу в розмірі 3900 (три тисячі дев`ятсот) гривень 00 копійок;
-заборгованості за відсотками в розмірі 7803 (сім тисяч вісімсот три) гривні 90 копійок.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Айкон дебт коллекшн» (код ЄДРПОУ 44002941, юридична адреса: вул. Саперне Поле, буд. 12, м. Київ) витрати зі сплати судового збору в розмірі 2662 (дві тисячі шістсот шістдесят дві) гривні 40 копійок та на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України. Повторне заочне рішення позивач та відповідач можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено з загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Повний текст рішення складено 02.09.2026

Суддя: | |