ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2026 року | м. Львів | Справа № 300/5340/25 пров. № А/857/17866/26

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В., 
суддів Гудима Л.Я., Качмара В.Я.,
з участю секретаря судових засідань Клим О.Ю., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційні скарги ОСОБА_1 та Недержавної некомерційної професійної організації «Національна асоціація адвокатів України» в особі Ради адвокатів України на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2026 року у справі за його позовом до Недержавної некомерційної професійної організації «Національна асоціація адвокатів України» в особі Ради адвокатів України про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити дії,

суддя у І інстанції Тимощук О.Л., 
час ухвалення судового рішення 15 год 23 хв,
місце ухвалення судового рішення м. Івано-Франківськ,
дата складення повного тексту рішення 02 березня 2026 року, 

ВСТАНОВИВ:

У липні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом, у якому просив:
визнати рішенням суду відсутність компетенції і повноважень Недержавної некомерційної професійної організації "Національна асоціація адвокатів України" в особі Ради адвокатів України з 2022 року;
визнати протиправним і скасувати рішення Недержавної некомерційної професійної організації "Національна асоціація адвокатів України" в особі Ради адвокатів України №88 від 13.12.2024;
визнати протиправною бездіяльність Недержавної некомерційної професійної організації "Національна асоціація адвокатів України" в особі Ради адвокатів України по приведенню адміністративних актів адвокатського самоврядування до вимог Закону України "Про адміністративну процедуру";
як спосіб захисту порушеного права зобов`язати Недержавну некомерційну професійну організацію "Національна асоціація адвокатів України" в особі Ради адвокатів України привести у відповідність адміністративні акти адвокатського самоврядування до вимог Закону України "Про адміністративну процедуру", Закону України "Про звернення громадян" шляхом внесення змін до свої рішень і актів;
визнати незаконним і скасувати рішення Недержавної некомерційної професійної організації "Національна асоціація адвокатів України" в особі ради адвокатів України з моменту прийняття, а саме: №120 від 30.08.2014, №86 від 30.07.2015, №143 від 13.11.2015, №151 від 11.06.2016, №57 від 07.04.2017, №92 від 08.04.2017, №203 від 23.09.2017, №257 від 16.11.2017, №66 від 01.06.2018, №86 від 02.06.2018, №176 від 13.10.2018, №6 від 14.02.2019, №73 від 26.06.2019, №149 від 15.11.2019, №37 від 18.06.2020, №23 від 19.03.2021, №64 від 03.07.2021, №93 від 10.09.2021, №34 від 25.03.2022, №144 від 16.11.2022 та 17.11.2022, №84 від 11.08.2023 та 12.08.2023, №122 від 15.12.2023 та 16.12.2023, №22 від 07.06.2024, №23 від 07.06.2024, №28 від 07.06.2024, №45 від 21.06.2024, №61 від 21.09.2024 та №67 від 21.10.2024 як такі, що суперечать Закону України "Про звернення громадян", Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", Закону України "Про адміністративну процедуру" та нормам Конституції України;
стягнути з Недержавної некомерційної професійної організації "Національна асоціація адвокатів України" в особі Ради адвокатів України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 35 000,00 євро.
Позовні вимоги обґрунтовував тим, що з урахуванням приписів статті 50 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" повноваження діючої Ради адвокатів України, обраної З`їздом адвокатів України у 2012 році, закінчилися у 2022 році. При цьому відповідач прийняв рішення від 13.12.2024 №88, яке суперечить Закону України "Про адміністративну процедуру" (далі – Закон №2073-IX) та Закону України "Про звернення громадян" (далі – Закон №393/96-ВР). 
За доводами позивача, відповідачем внесено низку змін до Положення про порядок прийняття та розгляду скарг щодо неналежної поведінки адвоката, яка може мати наслідком його дисциплінарну відповідальність, затвердженого рішенням Ради адвокатів України від 30.08.2024 №120 (далі – Положення №120), спрямованих на обмеження прав скаржників у поданні скарг і оскарженні рішень, повідомлення скаржників про прийняті рішення, що обмежують його права, як скаржника. 
Наголошує на тому, що відповідач впродовж 3 років не доповнив пункт 1 Положення №120 словами: "Законом України "Про адміністративну процедуру"" і вказаний Закон вимагає реєстрацію скарг на відміну від Положення №120 станом на момент звернення до суду із цим позовом. 
Водночас позивач стверджує, що рішення Ради адвокатів України №88 від 13.12.2024 є некоректним, а саме, пунктом 1 вирішено внести зміни до пункту 34 Положення №120, після слів "до суду" доповнено словами з дня його доведення до особи (у відповідності із Законом України "Про адміністративну процедуру" та Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"). Пункт 2 рішення №88 має відсилки на статті 31, 32 та 42 Закону №5076-VI. При цьому, позивач вказує, що статтею 39 Закону України «Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" №5076-VI передбачено без "відсилок", а пункти 1 та 2 Рішення №88 містять відсилки, що має наслідком втрату Положенням №120 своєї функції і несе ризики прихованих можливостей для зловживань у формі дискусій відносно відсилочних норм.
Свою моральну травму у зв`язку із неправомірними рішеннями і діями відповідача оцінив у 35 000 євро. 
01.09.2025 ОСОБА_1 подав до суду заяву про відкликання своїх позовних вимог щодо скасування рішень №143 від 13.11.2015 та №34 від 25.03.2022, оскільки такі вимоги ним заявлені у іншій адміністративні справі, а також про відкликання вимоги щодо скасування рішення №18 від 07.06.2024 для вирішення цього питання компетентним органом. 
У підготовчому судовому засіданні 17.09.2025 суд протокольною ухвалою прийняв уточнені позовні вимоги ОСОБА_1 . 
05.11.2025 ОСОБА_1 подав суду заяву (том 1, а.с.172-176), у якій конкретизував позовні вимоги, та просив суд:
визнати Положення №120 від 30.09.2014 року із змінами таким, що суперечить статтям 3, 36, частині 4 статті 57 Закону №5076-ІХ, статтям 5, 21 Закону №393/96-ВР, положенням Закону №2073-IX, статті 40 Конституції України у такому:
1) пункт 1 Положення №120 стає у конфлікт з Законом України "Про адміністративну процедуру" ігнорує і не згадує про необхідність виконання вимог цього Закону;
2) пункт 9 Положення №120 нейтралізується пунктом 14 цього Положення, який нівелює право подачі скарги, гарантоване статтею 40 Конституції, що полягає у протиправних процедурних обмеженнях подачі скарги, а процедурні обмеження порушують положення статті 5 Закону України "Про звернення громадян";
визнати протиправними і скасувати у Положенні №120:
1) пункт 14, який протиправно встановлює форму скарги – письмово (п/п 1);
2) пункт 14 частину 2 Положення №120 – про зазначення у скарзі - посади, місця роботи, номера засобу зв`язку та електронної пошти;
3) вимоги надати докази на підтвердження особи на підтвердження обставин, а в разі неможливості обов`язково зазначити причини та прохання до КДКА витребувати;
4) вимоги надання копії скарги, копії усіх доказів що приєднані до скарги;
5) вимоги до представника зазначити електронну адресу і телефон;
6) пункт 14 підпункт 9 – вимоги надання доказу надіслання таких документів іншій стороні листом з описом вкладення (рішення 15-16.12.2023 №122);
7) пункт 15 – скарга яка без дотримання вимог статті 14 цього Положення повертається заявникові;
8) пункт 18 – не підлягає розгляду і повертається без розгляду повторні скарги з одного і того ж питання якщо вирішено по суті;
9) пункт 19 – рішення про повернення скарги чи залишення без розгляду приймає одноособово голова КАДК, суперечить процедурі колегіального розгляду – відкрито з повідомленням осіб про розгляд;
10) пункт 20 – усі заяви підлягають прийняттю без здійснення їх реєстрації;
11) пункт 21 – заяви які відповідають вимогам до заяви реєструються;
12) пункт 23 – в частині відмови розгляду скарги головою КДКА;
13) пункт 26 – позбавлено прав скаржника;
14) пункт 31 – рішення приймається більшістю голосів членів палати які беруть участь у засіданні, вимоги про отримання електронного сертифікату про підвищення кваліфікації адвокатів (рішення РАУ №86; №73, 22 (2024));
15) пункт 36-1 – подачі скарги до КДКА у письмовій формі і за місцем знаходження;
16) пункт 36.2 вимоги до скарги про зазначення місця роботи, посади, електронної пошти + телефон; про вимогу зазначити про адвоката – поштова адреса, номер засобу зв`язку та електронну пошту;
17) пункт 36.5 – про вимоги до скарги надати рішення КДКА, докази надіслання скаржникам копії скарги та доданих документів і іншій стороні, КДКА – листом з описом вкладення;
18) пункт 36.7 – до скарги додається письмова згода на обробку персональних даних скаржника – розповсюдження;
19) пункт 36-8 – вимоги від скаржника надати доказ направлення копій документів іншій стороні з описом вкладення листом;
20) пункт 37 – про відмову розглянути скаргу;
21) пункт 38 – не виконує ст. 75 Закону "Про адміністративну процедуру" – доведення рішення до відома скаржника;
22) пункт 38-1 – скарги на протиправні рішення голів КДКА без процедури адміністративного розгляду;
23) пункт 44 – про належне повідомлення особи скаржника суперечить статтям 74-75 Закону України "Про адміністративну процедуру".
Позивач 02.02.2026 подав до суду заяву про закрите судове засідання . 
03.02.2026 суд протокольною ухвалою відмовив у задоволенні клопотання позивача щодо проведення закритого судового засідання.
18.02.2026 ОСОБА_1 подав до суду заяву про збільшення позовних вимог, у якій просив скасувати рішення Ради адвокатів України №149 від 13.12.2025 "Про впровадження плати за організаційно-технічне забезпечення розгляду дисциплінарних заяв (скарг) та удосконалення нормативного регулювання ведення електронних реєстрів" та водночас просив залишити позовну заяву без розгляду у частині позовних вимог про стягнення з Недержавної некомерційної професійної організації "Національна асоціація адвокатів України" в особі Ради адвокатів України на його користь моральної шкоди в сумі 35000,00 євро. 
Ухвалою суду від 18.02.2026 заяву ОСОБА_1 від 18.02.2026 про збільшення позовних вимог у частині скасування рішення Ради адвокатів України №149 від 13.12.2025 "Про впровадження плати за організаційно-технічне забезпечення розгляду дисциплінарних заяв (скарг) та удосконалення нормативного регулювання ведення електронних реєстрів" було повернуто заявнику без розгляду.
Окрім того, ухвалою від 18.02.2026 заяву позивача від 18.02.2026 задоволено, позовну заяву ОСОБА_1 до Недержавної некомерційної професійної організації "Національна асоціація адвокатів України" в особі Ради адвокатів України про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання до вчинення дій, стягнення моральної шкоди в частині позовних вимог про стягнення з відповідача на його користь моральної шкоди в сумі 35000,00 євро залишено без розгляду.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 18.02.2026 у справі №300/5340/25 позов ОСОБА_1 було задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано абзац другий підпункту 2) пункту 14 Положення №120 у редакції рішення Ради адвокатів України від 13.12.2025 № 149 у частині обов`язкового зазначення адреси електронної пошти.
Визнано протиправними та скасовано пункти 20 та 21 Положення №120 у редакції рішення Ради адвокатів України від 13.12.2025 № 149.
Зобов`язано Раду адвокатів пункт 20 та пункт 21 Положення №120 у редакції рішення Ради адвокатів України від 13.12.2025 №149 привести у відповідність до Розділу 3.2. "Попередній розгляд документів" та Розділу 3.3 "Реєстрація документів, справ, звернень" Інструкції з діловодства у регіональних органах адвокатського самоврядування", затвердженої наказом заступника голови Національної асоціації адвокатів України, Ради адвокатів України №32/1/3-13 від 20.06.2013.
Визнано протиправним та скасовано підпункт 2) пункту 36.2. Положення №120 у редакції рішення Ради адвокатів України від 13.12.2025 № 149 у частині обов`язкового зазначення адреси електронної пошти.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
ОСОБА_1 не погодився і вказаним рішенням суду першої інстанції та ухвалами про відмову у проведенні судового засідання в закритому судовому засіданні, про відмову зобов`язати відповідача дати оголошення у засобах масової інформації про оскарження рішення №4596/26, про повернення без розгляду заяви про збільшення позовних вимог від 18.02.2026. Просив скасувати рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 18.02.2026, а також вказані ухвали суду, задовольнивши позовні вимоги.
У поданій апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції порушив принцип диспозитивності при вирішенні його позовних вимог, оскільки позивач просив перевірити оспорювані рішення відповідача на відповідність статті 49 Конституції України, приписам Законів України «Про звернення громадян», «Про адміністративну процедуру».
При цьому апелянт підкреслює, що є внутрішньо переміщеною особою похилого віку із незадовільним станом здоров`я, яка залишилася без житла, майна та засобів існування.
Наполягає на тому, що не давав згоди на розголошення лікарської таємниці та чутливих обставин свого сімейного та побутового стану.
Вважає безпідставною відмову суду першої інстанції у зобов`язанні відповідача дати оголошення у засобах масової інформації всупереч приписами Кодексу адміністративного судочинства, а також прийнятті заяви про збільшення позовних вимог.
Недержавна некомерційна професійна організація «Національна асоціація адвокатів України» в особі Ради адвокатів України у своїй апеляційній скарзі просила апеляційний суд рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 18.02.2026 року у справі № 300/5340/25 скасувати та у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.
Свої апеляційні вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції неповно з`ясував фактичні обставини справи та допустив порушення норм матеріального та процесуального права.
Звертає увагу апеляційного суду на те, що позивач заявою від 01.09.2025, яка була зареєстрована Івано-Франківським окружним адміністративним судом 01.09.2025 за вх. № 22860/25, відкликав позовні вимоги до відповідача про скасування рішення Ради адвокатів України від 25.03.2022 № 34 у зв`язку із тим, що таке рішення вже оскаржується ним в іншій справі.
Представник відповідача під час судового розгляду акцентував увагу суду першої інстанції на тому, що рішення Ради адвокатів України від 25.03.2022 № 34 є предметом розгляду у справі № 300/1204/25 за позовом ОСОБА_1 , у якій він просив визнати незаконними і скасувати рішення відповідача: №34 від 25.03.2022, №44 від 16-17.11.2022, №84 від 11-12.08.2023, №122 від 15-16.12.2023, №22 від 07.06.2024, №23 від 07.06.2024, №28 від 07.06.2024, №45 від 21.06.2024, №61 від 21.09.2024, №67від 21.10.2024.
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у справі № 300/1204/25 частково задовольнив позов ОСОБА_2 , визнав протиправним та скасував рішення Ради адвокатів України від 25.03.2022 № 34.
Восьмий апеляційний адміністративний постановою від 24.02.2026 рішення Івано-Франківський окружний адміністративний суд у справі № 300/1204/25 скасував і у позові ОСОБА_1 відмовив. Тому суд першої інстанції у справі № 300/5340/25 порушив принцип res judicata (остаточності рішення) та статтю 61 Конституції України.
Щодо позовних вимог про визнання протиправними та скасував пунктів 20 та 21 Положення №120 у редакції рішення Ради адвокатів країни від 13.12.2025 № 149 та зобов`язання відповідача вчинити дії по приведенні скасованих пунктів у відповідність до Інструкції з діловодства у регіональних органах сенатського самоврядування", затвердженої наказом заступника голови Національної асоціації адвокатів України, Ради адвокатів України №32/1/3-13 від 20.06.2013, наполягає на тому, що Положення №120 є основним документом, що визначає процедуру дисциплінарного провадження на всіх її етапах, в тому числі і прийняттязаяв (скарг). При цьому вказана Інструкція встановлює загальні вимоги до документування управлінської інформації та організації роботи з документами, створеними в паперовій та електронній формі та є виключно внутрішнім документам організації. Тому приписи Положення №120 мають вищу юридичну силу на відміну від положень Інструкції з діловодства і відповідні висновки суду першої інстанції є помилковими.
Учасники справи, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, на виклик апеляційного суду не прибули, на зв`язок у режимі відеоконференції не вийшли, що відповідно до частини 2 статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає її розгляду.
Переглянувши судові рішення в межах доводів та вимог апеляційних скарг, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційних скарг, виходячи із такого.
Відповідно до частини 1 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.
Частиною 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до частини 2 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно з приписами частини 3 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
За визначенням термінів, наведеним у статті 4 цього Кодексу:
адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір;
публічно-правовий спір - спір, у якому:
хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або
хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або
хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи;
За приписами частини 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист. 
Згідно із частиною 1 статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема:
1) спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження;
1^1) спорах адміністратора за випуском облігацій, який діє в інтересах власників облігацій відповідно до положень Закону України "Про ринки капіталу та організовані товарні ринки", із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності;
2) спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби;
3) спорах між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень;
4) спорах, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів;
5) за зверненням суб`єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб`єкту законом;
6) спорах щодо правовідносин, пов`язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму;
7) спорах фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації;
8) спорах щодо вилучення або примусового відчуження майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності;
9) спорах щодо оскарження рішень атестаційних, конкурсних, медико-соціальних експертних комісій, експертних команд з оцінювання повсякденного функціонування особи та інших подібних органів, рішення яких є обов`язковими для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших осіб;
10) спорах щодо формування складу державних органів, органів місцевого самоврядування, обрання, призначення, звільнення їх посадових осіб;
11) спорах фізичних чи юридичних осіб щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності державного замовника у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про оборонні закупівлі", крім спорів, пов`язаних із укладенням державного контракту (договору) про закупівлю з переможцем спрощених торгів із застосуванням електронної системи закупівель, а також зміною, розірванням і виконанням державних контрактів (договорів) про закупівлю;
12) спорах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів охорони державного кордону у справах про правопорушення, передбачені Законом України "Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень";
13) спорах щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років"; 
14) спорах із суб`єктами владних повноважень з приводу проведення аналізу ефективності здійснення публічно-приватного партнерства; 
15) спорах щодо оскарження рішень Антимонопольного комітету України з розгляду скарг про порушення законодавства у сфері проведення конкурентних процедур з відбору приватного партнера, концесіонера;
15^1) спорах щодо оскарження законності укладення договору публічно-приватного партнерства, концесійного договору, законності змін, внесених до договору публічно-приватного партнерства, концесійного договору;
16) спорах щодо здійснення державного регулювання, нагляду і контролю у сфері медіа. 
Відповідно до приписів частини 2 статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів не поширюється на справи:
1) що віднесені до юрисдикції Конституційного Суду України;
2) що мають вирішуватися в порядку кримінального судочинства;
3) про накладення адміністративних стягнень, крім випадків, визначених цим Кодексом;
4) щодо відносин, які відповідно до закону, статуту (положення) громадського об`єднання, саморегулівної організації віднесені до його (її) внутрішньої діяльності або виключної компетенції, крім справ у спорах, визначених пунктами 9, 10 частини першої цієї статті.
Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначає Закон України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (далі – Закон № 5076-VI).
За приписами пункту 3 частини 1 статті 1 Закон № 5076-VI адвокатське самоврядування - гарантоване державою право адвокатів самостійно вирішувати питання організації та діяльності адвокатури в порядку, встановленому цим Законом;
Частиною 1 статті 2 вказаного Закону передбачено, що адвокатура України – недержавний самоврядний інститут, що забезпечує здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги на професійній основі, а також самостійно вирішує питання організації і діяльності адвокатури в порядку, встановленому цим Законом.
З метою забезпечення належного здійснення адвокатської діяльності, дотримання гарантій адвокатської діяльності, захисту професійних прав адвокатів, забезпечення високого професійного рівня адвокатів та вирішення питань дисциплінарної відповідальності адвокатів в Україні діє адвокатське самоврядування (частина 3 статті 2 Закону № 5076-VI).
За приписами частини 1 статті 5 Закону № 5076-VI адвокатура є незалежною від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб.
Відповідно до частини 1 статті 45 Закону № 5076-VI Національна асоціація адвокатів України є недержавною некомерційною професійною організацією, яка об`єднує всіх адвокатів України та утворюється з метою забезпечення реалізації завдань адвокатського самоврядування.
Частиною 1 статті 47 Закону № 5076-VI встановлено, що вищим органом адвокатського самоврядування в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі є конференція адвокатів регіону, адреса робочого місця яких знаходиться відповідно в Автономній Республіці Крим, області, містах Києві та Севастополі та відомості про яких включено до Єдиного реєстру адвокатів України.
Згідно із частиною 1 статті 48 Закону № 5076-VI у період між конференціями адвокатів регіону функції адвокатського самоврядування у регіоні виконує рада адвокатів регіону.
На підставі аналізу матеріалів справи та позицій сторін, викладених у заявах по суті справи, апеляційний суд дійшов переконання, що правовий спір, що розглядається, виник з приводу ухвалення відповідачем рішень щодо врегулювання відносин, які відповідно до закону віднесені до внутрішньої діяльності та виключної компетенції саморегулівної організації та не відноситься до спорів, визначених пунктами 9, 10 частини 1 статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України, а отже на нього юрисдикція адміністративних судів не поширюється.
При цьому за приписами частини 1 статті 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Суд першої інстанції при вирішенні заявлених ОСОБА_1 позовних вимог на вказані обставини уваги не звернув, що призвело до ухвалення судового рішення по суті спору за правилами адміністративного судочинства.
За приписами частини 1 статті 319 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.
Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, встановлених статтею 19 Кодексу адміністративного судочинства України, є обов`язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів апеляційної скарги.
Пунктом 1 частини 1 статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
Підсумовуючи наведене, апеляційний суд дійшов переконання, що спір між сторонами підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства і позивач вправі протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією на підставі частини 3 статті 319 Кодексу адміністративного судочинства.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 310, 319, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційні скарги ОСОБА_1 та Недержавної некомерційної професійної організації «Національна асоціація адвокатів України» в особі Ради адвокатів України задовольнити частково.

Скасувати рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2026 року у справі №300/5340/25 та провадження у адміністративній справі закрити. 

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції. 

Головуючий суддя | | Т. В. Онишкевич
судді | | Л. Я. Гудим
| | В. Я. Качмар
Постанова у повному обсязі складена 07 вересня 2026 року.