ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"31" серпня 2026 р. Справа №910/3873/26

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Сітайло Л.Г.
суддів: Ходаківської І.П. 
Демидової А.М. 

секретар судового засідання - Ярітенко О.В.
представники сторін:
від Фізичної особи-підприємця Черниш Тетяни Володимирівни: не з`явився
від Товариства з обмеженою відповідальністю "БТ-ДІ": Загорняк Н.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Фізичної особи-підприємця Черниш Тетяни Володимирівни
на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 15.07.2026 (повний текст складено 17.07.2026)
та на ухвалу Господарського суду міста Києва від 15.07.2026 (повний текст складено 17.07.2026)
у справі №910/3873/26 (суддя Чинчин О.В.)
за позовом Фізичної особи-підприємця Черниш Тетяни Володимирівни
до Товариства з обмеженою відповідальністю "БТ-ДІ"
про розірвання договору та зобов`язання вчинити дії
та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "БТ-ДІ"
до Фізичної особи-підприємця Черниш Тетяни Володимирівни
про стягнення заборгованості у розмірі 234 516,13 грн

ВСТАНОВИВ:

Обставини, що передували ухваленню оскаржуваних судових рішень
Рішенням Господарського суду міста Києва від 01.07.2026 у справі №910/3873/26 у задоволенні первісного позову Фізичної особи-підприємця Черниш Тетяни Володимирівни відмовлено. 
Зустрічний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "БТ-ДІ" (далі - ТОВ "БТ-ДІ" задоволено. 
Стягнуто з ФОП Черниш Т.В. на користь ТОВ "БТ-ДІ" 8 516,13 грн заборгованості, 830,07 грн пені та судовий збір у розмірі 1 156,50 грн. В іншій частині позову відмовлено.
03.07.2026, через систему "Електронний суд", ТОВ "БТ-ДІ" подано заяву про ухвалення додаткового рішення, в якій останнє просило стягнути з ФОП Черниш Т.В. 30 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з розглядом Господарським судом міста Києва первісного позову у справі №910/3873/26.
06.07.2026, через систему "Електронний суд", ФОП Черниш Т.В. подано заяву про ухвалення додаткового рішення у справі №910/3873/26, в якій остання просила стягнути з ТОВ "БТ-ДІ" витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 33 000,00 грн.
06.07.2026, через систему "Електронний суд", ФОП Черниш Т.В подані заперечення на заяву ТОВ "БТ-ДІ" про ухвалення додаткового рішення, в яких позивачка за первісним позовом просить зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу, заявлених відповідачем за первісним позовом до розумного та співмірного розміру.

Короткий зміст судових рішень місцевого господарського суду та мотиви їх ухвалення
Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 15.07.2026 заяву ТОВ "БТ-ДІ" про ухвалення додаткового рішення у справі №910/3873/26 задоволено частково.
Стягнуто з ФОП Черниш Т.В. на користь ТОВ "БТ-ДІ" витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000,00 грн. В іншій частині заяви відмовлено.
Ухвалюючи вказане додаткове рішення суд першої інстанції, керуючись своїм внутрішнім переконанням, з урахуванням принципів розумності, справедливості та пропорційності, дійшов висновку про те, що з відповідача за зустрічним позовом на користь позивача за зустрічним позовом підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000,00 грн, які відповідають фактичним витратам на правову допомогу, які останній планував понести в суді, виходячи з обсягу запланованої правової допомоги та складності справи, витратам, які фактично поніс позивач за зустрічним позовом, відповідно до актів наданих послуг і витратам, які за оцінкою суду підлягають віднесенню на відповідача за зустрічним позовом з точки зору її складності, та розумної необхідності і реальності понесених судових витрат.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.07.2026 у справі №910/3873/26 заяву ФОП Черниш Т.В. про ухвалення додаткового рішення для вирішення питання про понесені витрати на професійну правничу допомогу у справі №910/3873/26 залишено без розгляду.
Постановляючи вказану ухвалу місцевий господарський суд дійшов висновку, що ФОП Черниш Т.В. не було зроблено відповідну заяву, що докази понесення витрат на професійну правничу допомогу у справі №910/3873/26 будуть подані до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, всупереч вимогам частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), а тому заява ФОП Черниш Т.В. про ухвалення додаткового рішення для вирішення питання про понесені витрати на професійну правничу допомогу від 07.07.2026 у справі №910/3873/26 підлягає залишенню без розгляду.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг та узагальнення їх доводів
Не погоджуючись з ухвалою місцевого господарського суду, ФОП Черниш Т.В. звернулася до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 15.07.2026 у справі №910/3873/26 та ухвалити нове судове рішення, яким заяву ФОП Черниш Т.В. про ухвалення додаткового рішення задовольнити та стягнути з ТОВ "БТ-ДІ витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 33 000,00 грн.
Так, ФОП Черниш Т.В. вважає зазначену ухвалу місцевого господарського суду незаконною, необґрунтованою та такою, що постановлена з порушенням норм процесуального права, за надмірного формалізму та на основі суттєвих системних помилок суду, що призвело до обмеження права апелянта на доступ до правосуддя та відшкодування судових витрат.
На переконання скаржниці, вона повністю дотрималася вимог ГПК України та актуальної правової практики Верховного Суду, повідомивши орієнтовний розрахунок (30 000,00 грн) у першій заяві по суті спору (відзиві) та у передбачений законом спосіб і строк заявила про розподіл судових витрат.
Також, не погоджуючись з додатковим рішенням суду першої інстанції, ФОП Черниш Т.В. звернулась до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 15.07.2026 у справі №910/3873/26 та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви ТОВ "БТ-ДІ" про розподіл витрат на професійну правничу допомогу відмовити повністю.
Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване додаткове рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим, ухваленим з суттєвим порушенням норм матеріального та процесуального права, викривленням обставин справи та упередженістю, у зв`язку з чим воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні заяви ТОВ "БТ-ДІ" або її значним зменшенням.
Скаржниця стверджує, що суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване додаткове рішення та зменшуючи загальну суму витрат до 15 000,00 грн, повністю проігнорував імперативну вимогу пункту 3 частини 4 статті 129 ГПК України щодо застосування коефіцієнта пропорційності за зустрічним позовом.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.07.2026 апеляційну скаргу ФОП Черниш Т.В. на ухвалу Господарського суду міста Києва від 15.07.2026 у справі №910/3873/26 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Сітайло Л.Г., судді: Ходаківська І.П., Демидова А.М.
Відповідно до протоколу передачі судової справи (апеляційної скарги, заяви, картки додаткових матеріалів) раніше визначеному головуючому судді (судді-доповідачу) (складу суду) від 03.08.2026 апеляційну скаргу ФОП Черниш Т.В. на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 15.07.2026 у справі №910/3873/26 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Сітайло Л.Г., судді: Ходаківська І.П., Демидова А.М.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.08.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ФОП Черниш Т.В. на ухвалу Господарського суду міста Києва від 15.07.2026 у справі №910/3873/26. Розгляд апеляційної скарги призначено на 31.08.2026. Витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/3873/26. Сторонам встановлено строк на подання відзиву, заяв, пояснень, клопотань, заперечень до 25.08.2026.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.08.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ФОП Черниш Т.В. на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 15.07.2026 у справі №910/3873/26. Об`єднано апеляційні скарги ФОП Черниш Т.В. на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 15.07.2026 та на ухвалу Господарського суду міста Києва від 15.07.2026 у справі №910/3873/26 в одне провадження. Розгляд апеляційної скарги призначено на 31.08.2026. Сторонам встановлено строк на подання відзиву, заяв, пояснень, клопотань, заперечень до 21.08.2026.
20.08.2026 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №910/3873/26.

Узагальнені доводи відзивів на апеляційні скарги
19.08.2026, через систему "Електронний суд", ТОВ "БТ-ДІ" подано відзив на апеляційну скаргу на ухвалу Господарського суду міста Києва від 15.07.2026 у справі №910/3873/26, в якому останнє просить суд апеляційну скаргу ФОП Черниш Т.В. залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду міста Києва від 15.07.2026 у справі №910/3873/26 - без змін.
Так, ТОВ "БТ-ДВ" зазначає, що недотримання ФОП Черниш Т.В. встановлених ГПК України вимог стосовно порядку подання доказів понесення витрат на професійну правничу допомогу призвело до ухвалення судом першої інстанції обґрунтованого висновку, що заяву ФОП Черниш Т.В. про ухвалення додаткового рішення для вирішення питання про понесені витрати на професійну правничу допомогу у справі №910/3873/26 слід залишити без розгляду.
19.08.2026, через систему "Електронний суд", ТОВ "БТ-ДІ" подано відзив на апеляційну скаргу на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 15.07.2026 у справі №910/3873/26, в якому останнє просить суд апеляційну скаргу ФОП Черниш Т.В. залишити без задоволення, а додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 15.07.2026 у справі №910/3873/26 залишити без задоволення, а оскаржене додаткове рішення - без змін.
ТОВ "БТ-ДІ" вважає, що апеляційна скарга ФОП Черниш Т.В. на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 15.07.2026 у справі №910/3873/26, всупереч приписів пункту 5 частини 2 статті 258 ГПК України, не містить належного обґрунтування в чому полягає незаконність і (або) необґрунтованість рішення. Відтак, за відсутності передбаченого ГПК України обґрунтування наявності встановлених статтею 277 ГПК України підстав для скасування оскаржуваного додаткового рішення, висновок апелянта щодо доцільності скасування оскарженого рішення є вочевидь надуманим. Апеляційна скарга не містить обґрунтування порушення судом першої інстанції норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права. Відтак, апелянтом не обґрунтовано наявність підстав для скасування оскарженого додаткового рішення.

Узагальнені доводи, заперечення та пояснення учасників справи
21.08.2025, через систему "Електронний суд", ФОП Черниш Т.В. подано відповіді на відзиви на апеляційні скарги, в яких остання надає письмові пояснення по суті спору.
Слід зазначити, що нормами ГПК України не передбачено подання такої процесуальної заяви, однак, колегія суддів враховує те, що відповідно до пункту 3 частини 1 статті 42 ГПК України учасники справи мають право подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.

Позиції учасників справи та явка представників сторін у судове засідання
У судове засідання 31.08.2026 з`явився представник відповідача за первісним позовом.
Позивачка за первісним позовом свого представника в судове засідання не направила, проте надіслала клопотання про розгляд справи без її участі.
Представник відповідача за первісним позовом у судовому засіданні заперечив проти задоволення апеляційних скарг, просив суд апеляційної інстанції відмовити у їх задоволенні, а додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 15.07.2026 та ухвалу Господарського суду міста Києва від 15.07.2026 у справі №910/3873/26 залишити без змін.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при ухваленні постанови та оцінка аргументів учасників справи
Статтею 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення або неправильне застосування норм матеріального права.
Розглянувши доводи апеляційних скарг, відзивів на апеляційні скарги, дослідивши наявні матеріали справи у повному обсязі, заслухавши пояснення представника відповідача за первісним позовом, перевіривши повноту встановлення обставин справи та їх юридичну оцінку, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов наступних висновків.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Згідно з частиною 4 статті 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Як вбачається з матеріалів справи, при зверненні до суду з зустрічним позовом позивачем вказано, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести, складатиметься з витрат на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 30 000,00 грн. Також до закінчення судових дебатів заявлено, що такі докази будуть надані протягом 5 днів після ухвалення рішення судом першої інстанції.
Відповідно до статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.
За приписами статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Вирішуючи питання про такий розподіл, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним порівняно з ціною позову. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи.
Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. Докази, які підтверджують розумність витрат на оплату послуг адвоката, повинна подавати сторона, що вимагає відшкодування таких витрат.
Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 ГПК України).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:
1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 ГПК України);
2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 ГПК України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу.
3) розподіл судових витрат (стаття 129 ГПК України).
За приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
Отже, розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має право його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.
Водночас, для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок позивача має бути встановлено, що позов позивача не підлягає задоволенню, а також має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати відповідача були необхідними, а розмір є розумний та виправданий, що передбачено у статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність". Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява №19336/04, пункт 269).
У розумінні положень частини 5 статті 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.
Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 ГПК України.
Разом із тим, у частині 5 наведеної норми ГПК України визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Зокрема, відповідно до частини 5 статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною 4 статті 129 ГПК України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 статті 129 ГПК України.
Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини 4 статті 126 ГПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.
При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини 5, 6 статті 126 ГПК України).
У постанові Верховного Суду від 25.07.2019 у справі №904/66/18 зазначено, що у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який тим не менш, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у частині 4 статті 126 ГПК України.
Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат.
Водночас, під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
У такому випадку суд, керуючись частинами 5-7, 9 статті 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Як вбачається з матеріалів справи, 15.04.2026 між ТОВ "БТ-ДІ" (замовник) та Адвокатським бюро "Антикризовий адвокат Н. Загорняк" (виконавець) укладено договір про надання професійної правничої допомоги №2026-15-04, відповідно до умов якого замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобов`язання надавати замовнику правничу допомогу при розгляді у Господарському суді міста Києва справи №910/3873/26, а додаткова угода №1 від 17.04.2026 містить перелік послуг (пункт 2), а саме: аналіз процесуальних документів позивача по справі №910/3873/26 (позовної заяви із додатками, а також всіх інших процесуальних документів позивача по цій справі); формулювання та уточнення правової позиції в усній формі; складення відзиву та заперечення. Також сторони погодили, що всі процесуальні документи складаються виконавцем та подаються замовнику на погодження, після погодження замовник (ТОВ "БТ-ДІ") подає їх самостійно за власним підписом через "Електронний кабінет" до суду. Також пунктом 2 додаткової угоди №1 передбачено участь адвоката Загорняк Н.Б. у судових засіданнях у справі №910/3873/26 із усіма правами та обов`язками відповідача, надання усних звітів замовнику після засідань. 
Згідно з пунктом 1.2 договору замовлення, порядок прийняття та оплати правничої допомоги, що є предметом договору, визначається відповідно до додаткових угод до договору.
17.04.2026 між сторонами укладено додаткову угоду №1 до договору про надання професійної правничої допомоги №2026-15-04 від 15.04.2026.
Відповідно до пункту 4 додаткової угоди вартість професійної правничої допомоги адвоката Загорняк Н.Б. як виконавця, який діє від імені АБ "Антикризовий адвокат Н. Загорняк" згідно з завданням, викладеним у пунктах 1, 2 цієї додаткової угоди, становить 30 000,00 грн, причому вартість професійної допомоги встановлена як фіксована сума та не підлягає коригуванню залежно від кількості судових засідань, в яких адвокат взяла участь, та не залежить від кількості поданих до суду процесуальних документів за підписом виконавця, а також не залежить від того, чи підписані виконавцем (адвокатом певні процесуальні документи по справі особисто). 
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат ТОВ "БТ-ДІ" подано акт здачі-приймання професійної правничої допомоги (робіт і послуг) №1 від 01.07.2026, за яким адвокатом надано професійну правничу допомогу при розгляді первісного позову (позовної заяви ФОП Черниш Т.В. із вимогами до ТОВ "БТ-ДІ") у справі №910/3873/26 в Господарському суді міста Києва, в тому числі виконано функцію його представника відповідача у справі, а замовником прийнято професійну правничу допомогу, а саме: проаналізовано процесуальних документів ФОП Черниш Т.В. у справі №910/3873/26, позовної заяви з додатками, а також всіх інших процесуальних документів та доказів, поданих позивачем ФОП Черниш Т.В. у справі №910/3873/26; сформульовано правову позицію ТОВ "БТ-ДІ" як відповідача по справі №910/3873/26, уточнення правової позиції в процесі судового розгляду, презентування та обґрунтування правової позиції замовнику в усній формі; сторони обговорили та погодили усно правову позицію ТОВ "БТ-ДІ" як відповідача у справі №910/3873/26 та прийняли рішення про ту правову позицію, що має бути викладена виконавцем у відзиві; складено та оформлено відзив на позовну заяву ФОП Черниш Т.В. та подано ТОВ "БТ-ДІ" на погодження для самостійного подання після остаточного погодження за власним підписом через "Електронний кабінет" ТОВ "БТ-ДІ" до суду за допомогою системи "Електронний суд"; складено проект листа до позивача ФОП Черниш Т.В. від 15.05.2026; прийнято участь у залі суду у Господарському суді міста Києва у всіх призначених судом засіданнях як представника відповідача за первісним позовом у справі №910/3873/26 (всього 3 засідання) 06.05.2026, 10.06.2026, 01.07.2026; після кожного судового засідання, а саме 06.05.2026, 10.06.2026, 01.07.2026 надано ТОВ "БТ-ДІ" детальний усний звіт та інформацію щодо розгляду справи; загальна вартість виконаних робіт складає 30 000,00 грн, а також платіжну інструкцію від 04.05.2026 №786 на суму 30 000,00 грн.
Відповідачем за зустрічним позовом подано заперечення проти заяви про стягнення судових витрат на правничу допомогу.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21 зазначено, що відповідно до частини 5 статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
При цьому, судом першої інстанції враховано, що наданий акт прийому передачі виконаних робіт не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони. Суд виходив з того, що розмір таких витрат має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.
Враховуючи викладене та беручи до уваги час на підготовку матеріалів до судового засідання, складність юридичної кваліфікації правовідносин у справі, колегія суддів погоджується з місцевим господарським судом, що заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката є неспівмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт та ціною позову, розмір заявленого до стягнення із відповідача у даній справі гонорару є завищеним та не відповідає критерію розумності. 
Так, підготовка даної позовної заяви не потребувала дослідження великого обсягу документів, оскільки вимоги ґрунтуються на одному договорі оренди, прострочення відповідача є незначним, а тому не потребувала значного обсягу часу для її підготовки. Крім того, в акті здачі-приймання професійної правничої допомоги (робіт і послуг) №1 від 01.07.2026 не зазначено конкретної та загальної кількості часу, витраченого представником на надання кожного виду правової допомоги. 
Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції керуючись своїм внутрішнім переконанням, з урахуванням принципів розумності, справедливості та пропорційності дійшов висновку, з яким погоджується судова колегія, що з відповідача за зустрічним позовом на користь позивача за зустрічним позовом підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000,00 грн, які відповідають фактичним витратам на правову допомогу, які позивач за зустрічним позовом планував понести в суді, виходячи з обсягу запланованої правової допомоги та складності справи; витратам, які фактично поніс позивач за зустрічним позовом, відповідно до актів наданих послуг і витратам, які за оцінкою суду підлягають віднесенню на відповідача за зустрічним позовом з точки зору її складності, та розумної необхідності і реальності понесених судових витрат.
З огляду на викладене, заява ТОВ "БТ-ДІ" про ухвалення додаткового рішення у справі №910/3873/26 підлягає частковому задоволенню.
Щодо ухвали Господарського суду міста Києва від 15.07.2026 у справі №910/3873/26 колегія суддів зазначає таке.
Статтею 221 ГПК України встановлено, що якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 244 цього Кодексу.
Верховний Суд, вирішуючи питання про судові витрати та своєчасного подання доказів понесених додаткових витрат на професійну правничу допомогу, зробив такі висновки щодо застосування норм процесуального права у подібних правовідносинах:
- кожна судова інстанція має вирішувати питання про розподіл судових витрат, тому згідно з положеннями статті 124 ГПК України особа має подати попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, до суду тієї інстанції, де такі витрати були понесені. За вказаних обставин вирішення питання стосовно витрат, які відповідач поніс у суді апеляційної інстанції, має вирішуватися з урахуванням положень частини 2 статті 124 ГПК України, а саме того, чи подавала особа відповідний розрахунок до цього суду (пункт 5.5 постанови Верховного Суду від 21.06.2022 у справі №908/574/20);
- право сторони, яка має намір отримати за результатами розгляду спору по суті відшкодування витрат на професійну правничу допомогу за рахунок іншої сторони, виходячи з положень статей 124, 129 ГПК України, кореспондується з її обов`язками: по-перше, зазначити попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла або очікує понести у зв`язку із розглядом справи у першій заяві по суті спору; по-друге, заявити про це до закінчення судових дебатів у справі; по-третє, подати до суду докази на підтвердження розміру таких витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду (пункт 1.20 постанови палати для розгляду справ щодо захисту прав інтелектуальної власності, а також пов`язаних з антимонопольним та конкурентним законодавством Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.07.2021 у справі №910/16803/19);
- процесуальний закон не визначає конкретних вимог щодо змісту та форми такої заяви, зокрема не вказує на те, що вона повинна бути зроблена лише у письмовій формі, а також, що така заява має бути зроблена на певній процесуальній стадії. Закон лише встановлює граничний строк звернення із заявою - до закінчення судових дебатів (пункт 3.6 постанови Верховного Суду від 27.01.2022 у справі №921/221/21 та пункт 20 постанови від 31.05.2022 у справі №917/304/21);
- заяву щодо вирішення питання про стягнення витрат необхідно залишити без розгляду, якщо докази були надані поза межами строку, без клопотання про поновлення цього строку та обґрунтування поважності причин його пропуску (пункти 57-58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц);
- потрібно розрізняти наслідки своєчасного неподання заяви про відшкодування судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, та доказів у підтвердження їх розміру, та загальні правила розподілу судових витрат за результатами розгляду справи. Неподання чи незаявлення стороною до закінчення судових дебатів у справі про необхідність розподілу судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, крім судового збору, є підставою для відмови у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення щодо таких судових витрат. Неподання стороною доказів у підтвердження розміру витрат, пов`язаних із розглядом справи, до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву, має своїм процесуальним наслідком залишення такої заяви без розгляду (постанови Верховного Суду від 29.06.2022 у справі №908/574/20 та від 07.09.2022 у справі №911/2130/21).
Частиною 1 статті 124 ГПК України встановлено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.
У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору (частина 2 статті 124 ГПК України).
Зазначене положення забезпечує дотримання принципу змагальності, відповідно до якого учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, та крім того, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Разом з цим, суд зазначає, що практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 ГПК); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 ГПК): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (надання послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу; 3) розподіл судових витрат (стаття 129 ГПК). 
Вказана правова позиція зазначена у постанові Верховного Суду від 29.01.2025 у справі №922/1500/24.
Суд зазначає, що подання попереднього (орієнтовного) розрахунку сум судових витрат, які сторона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, забезпечує можливість іншій стороні належним чином підготуватися до спростування витрат, які вона вважає необґрунтованими та доводити неспівмірність таких витрат, заявивши клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, відповідно, забезпечує дотримання принципу змагальності. Крім того, попереднє визначення суми судових витрат надає можливість судам у визначених законом випадках здійснювати забезпечення судових витрат та своєчасно (під час прийняття рішення у справі) здійснювати розподіл судових витрат.
Частиною 8 статті 129 ГПК України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Таким чином, відшкодування судових витрат здійснюється у разі подання разом з першою заявою по суті спору попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат та наявності відповідної заяви сторони, яку вона зробила до закінчення судових дебатів, якщо справа розглядається з повідомленням учасників справи з проведенням дебатів, а відповідні докази надані цією стороною або до закінчення судових дебатів або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. При цьому перевірка цих доказів та надання їм оцінки здійснюється судом у разі дотримання цього порядку, оскільки за інших обставин розподіл судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, не може бути здійснений.
Аналогічні правові висновки наведені Верховним Судом в ухвалах від 06.04.2021 у справі №910/15424/19 та від 03.03.2021 у справі №908/1238/18.
У додатковій постанові від 17.12.2021 у справі №10/5026/290/2011 (№925/1502/20) Верховний Суд зазначив, що право сторони, яка має намір отримати за результатами розгляду спору по суті відшкодування витрат на професійну правничу допомогу за рахунок іншої сторони, виходячи з положень статей 124, 129 ГПК України, кореспондується з її обов`язками: по-перше, зазначити попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла або очікує понести у зв`язку із розглядом справи у першій заяві по суті спору; по-друге, заявити про це до закінчення судових дебатів у справі; по-третє, подати до суду докази на підтвердження розміру таких витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.
Таким чином, відшкодування судових витрат здійснюється у разі подання разом з першою заявою по суті спору попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат та наявності відповідної заяви сторони, яку вона зробила до закінчення судових дебатів, якщо справа розглядається з повідомленням учасників справи з проведенням дебатів, а відповідні докази надані цією стороною або до закінчення судових дебатів або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.
При цьому заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву (частина 2 статті 161 ГПК України).
Як вбачається з матеріалів справи, ФОП Черниш Т.В. подано відзив на зустрічну позовну заяву, в якому остання зазначила, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які відповідач поніс і які очікує понести складатиметься з витрат на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 30 000,00 грн. 
Також зазначено, що зазначені витрати не є остаточними та можуть бути змінені залежно від фактичного обсягу наданої правничої допомоги, складності справи, кількості процесуальних дій, необхідності підготовки додаткових процесуальних документів та участі представника у судових засіданнях. 
Остаточний розмір судових витрат буде визначено, належним чином розраховано та підтверджено відповідними доказами (зокрема, актами виконаних робіт, платіжними документами тощо) і подано суду додатково під час розгляду справи.
Враховуючи викладене, місцевий господарський суд дійшов висновку, що у відзиві на зустрічну позовну заяву відповідачем не було зазначено, що такі докази будуть подані до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. Крім того, у судовому засіданні 01.07.2026 представник ФОП Черниш Т.В. - Волторніст О.С. не заявив також до закінчення судових дебатів у справі, що такі докази будуть подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.
Колегія суддів не погоджується з такими висновками місцевого господарського суду з огляду на таке.
Частиною 8 статті 129 ГПК України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
19.05.2026, тобто до ухвалення Господарським судом міста Києва рішення від 01.07.2026 у справі №910/3873/26 ФОП Черниш Т.В. в поданому відзиві на зустрічну позовну заяву в цій справі заявив про те, що ним планується понести витрати на правничу допомогу в розмірі 30 000,00 грн, остаточний розмір судових витрат буде визначено, належним чином розраховано та підтверджено відповідними доказами і подано суду додатково під час розгляду справи.
Отже, ФОП Черниш Т.В. дотрималася вимог пункту 2 частини 8 статті 129 ГПК України щодо подання відповідної заяви.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
У рішенні у справі "Беллет проти Франції" від 04.12.1995 Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів якого є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права у демократичному суспільстві. Для того щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання в її права.
ЄСПЛ у своїх рішеннях також неодноразово наголошував, що застосовуючи процесуальні норми, національні суди повинні уникати надмірного формалізму, який може вплинути на справедливість провадження (рішення у справі "Волчлі проти Франції" від 26.07.2007). Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду (рішення у справі "Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії" від 28.10.1998).
При цьому ЄСПЛ розмежовує формалізм та надмірний формалізм, визнаючи формалізм явищем позитивним та необхідним, оскільки такий забезпечує чітке дотримання судами процесу. Надмірний же формалізм, як зазначає ЄСПЛ, заважає практичному та ефективному доступу до суду. Формалізм не є надмірним, якщо сприяє правовій визначеності та належному здійсненню правосуддя.
Керуючись цими настановами ЄСПЛ, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.12.2018 у справі №П/9901/736/18 вказала, що положення Конвенції вимагають уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги є порушенням права на справедливий судовий захист.
Враховуючи, що у цій справі ФОП Черниш Т.В. дотрималася вимог пункту 2 частини 8 статті 129 ГПК України, колегія суддів вважає надмірним формалізмом залишення судом першої інстанції без розгляду заяви ФОП Черниш Т.В. про ухвалення додаткового рішення для вирішення питання про понесені витрати на професійну правничу допомогу у справі №910/3873/26 та, відповідно, дійшла висновку про скасування ухвали Господарського суду міста Києва від 15.07.2026 з передачею матеріалів справи №910/3873/26 до суду першої інстанції для продовження розгляду заяви ФОП Черниш Т.В. про ухвалення додаткового рішення.
Інші доводи апеляційних скарг взяті судом до уваги, однак не спростовують вищенаведених висновків суду.
Згідно з частиною 4 статті 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча, пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення.
При ухваленні даної постанови судом апеляційної інстанції надані вичерпні відповіді на доводи апелянта, з посиланням на норми права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.
Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Згідно зі статтями 73, 74 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до частини 2 статті 86 ГПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Частиною 1 статті 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Згідно зі статтею 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 15.07.2026 у справі №910/3873/26 ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга ФОП Черниш Т.В. задоволенню не підлягає.
Також, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга ФОП Черниш Т.В. на ухвалу Господарського суду міста Києва від 15.07.2026 у справі №910/3873/26 підлягає частковому задоволенню, ухвала Господарського суду міста Києва від 15.07.2026 скасуванню з передачею матеріалів справи №910/3873/26 до суду першої інстанції для продовження розгляду заяви ФОП Черниш Т.В. про ухвалення додаткового рішення.

Розподіл судових витрат
Розподіл витрат зі сплати судового збору судом не здійснюється, оскільки позивачем оскаржено додаткове рішення та ухвала про залишення без розгляду заяви щодо вирішення питання про розподіл судових витрат. Натомість, сплата судового збору за подання апеляційної скарги на наведені судові рішення Законом України "Про судовий збір" не передбачена.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 271, 275-277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Черниш Тетяни Володимирівни на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 15.07.2026 у справі №910/3873/26 залишити без задоволення.
2. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Черниш Тетяни Володимирівни на ухвалу Господарського суду міста Києва від 15.07.2026 у справі №910/3873/26 задовольнити частково.
3. Додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 15.07.2026 у справі №910/3873/26 залишити без змін
4. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 15.07.2026 у справі №910/3873/26 про залишення без розгляду заяви Фізичної особи-підприємця Черниш Тетяни Володимирівни про ухвалення додаткового рішення скасувати.
5. Матеріали справи №910/3873/26 передати до Господарського суду міста Києва для продовження розгляду заяви Фізичної особи-підприємця Черниш Тетяни Володимирівни про ухвалення додаткового рішення.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений статтями 287-289 Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст постанови складено та підписано - 09.09.2026.

Головуючий суддя Л.Г. Сітайло 

Судді І.П. Ходаківська

А.М. Демидова