ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №643/18901/25 Головуючий 1 інстанції: Поліщук Т.В.
Провадження №33/818/801/26    Доповідач: Люшня А.І. 
Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП  

ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2026 року Харківський апеляційний суд у складі:

- головуючого судді Люшні А.І., 
- за участю захисника Цогоєвої О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Харкові справу за апеляційною скаргою особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 на постанову Салтівського районного суду м.Харкова від 16 січня 2026 року,- 

УСТАНОВИВ:
Цією постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі тисяча неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Також стягнено з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави в розмірі 665,60 грн. 
Зміст оскаржуваного судового рішення суду та встановлені судом першої інстанції обставини
Судом встановлено, що 18 жовтня 2025 року о 07-59 год. ОСОБА_1 в порушення вимог п.2.9а Правил дорожнього руху України в м.Харкові по проспекту Героїв Харкова, 199 керував транспортним засобом «Ford Scorpio», д.н.з НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння зі згоди водія був проведений на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора «Drager Alcotest 6810», результат - 0,46 проміле. Водій з результатом не був згоден. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився у закладі охорони здоров`я КНП ХОР «ОКНЛ» за адресою: м.Харків, вул.Ахієзерів, 18А. Згідно висновку лікаря-нарколога за №2427 від 18 жовтня 2025 року водій керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

В апеляційній скарзі, в редакції внесених доповнень, особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1  просить скасувати постанову суду, закрити провадження по справі на підставі п.4 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з вчиненням дії особою в стані крайньої необхідності.
В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що є військовослужбовцем Національної гвардії України, має статус учасника бойових дій, займає посаду водія-електрика відділення технічного обслуговування автомобільної техніки роти матеріально-технічного забезпечення розвідувального батальйону військової частини НОМЕР_2 . Вказав, що виконував бойове розпорядження, тобто діяв в стані крайньої необхідності. Зазначив, що право керування транспортними засобами є необхідним йому для виконання бойових завдань. Наголосив, що вчинене ним адміністративне правопорушення не спричинило істотної шкоди громадським або державним інтересам. Вважає, що суд першої інстанції всупереч положень п.13 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» стягнув з нього судовий збір.

Позиції учасників апеляційного провадження
В судовому засіданні апеляційного суду захисник Цогоєва О.А. підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити.

Особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності,  ОСОБА_1 , будучи повідомленим належним чином про дату, час та місце апеляційного розгляду, в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, заяв та клопотань про відкладення розгляду справи не подавав, а тому апеляційний розгляд відбувся за його відсутності. 

Мотиви суду апеляційної інстанції
Заслухавши суддю доповідача, доводи захисника, дослідивши матеріали справи, відповідно до вимог ч.7 ст.294 КУпАП, перевіривши законність і обґрунтованість постанови судді в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Згідно вимог ст.ст.245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.

Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції дотримався всіх вказаних вимог закону, оскільки встановив обставини, які мають значення для об`єктивного та всебічного розгляду справи.

Встановивши винуватість  ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, суд першої інстанції послався на докази, а саме дані: 
-протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №486832 від 18 жовтня 2025 року за ч.1 ст.130 КУпАП;
-результату огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціального технічного засобу «Drager Alcotest 6810», проба позитивна – 0,46 проміле;
-направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції; 
-висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції №2427 від 18 жовтня 2025 року, в якому зазначено, що ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння;
-відеозаписів з нагрудних камер працівників поліції.

Доводи апеляційної скарги особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 про те, що він діяв у стані крайньої необхідності, є необґрунтованими.

Згідно ст.18 КУпАП не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

З наданих відеозаписів з нагрудних камер працівників поліції вбачається, що ОСОБА_1 на місці події не зазначав, що діє в стані крайньої необхідності, виконуючи бойовий наказ.

Крім того, ОСОБА_1 не був позбавлений можливості вказати, що він діє в стані крайньої необхідності в протоколі про адміністративне правопорушення та письмових поясненнях, однак останній таким правом не скористався.

Надані суду апеляційної інстанції витяг з бойового наказу №237/РГ/ДСК та довідка військової частини НОМЕР_2 , не є доказами по справі, оскільки вони не скріплені гербовою печаткою військової частини.

Зі змісту витягу бойового наказу слідує, що ОСОБА_1 було залучено до проведення технічного обслуговування закріплених зразків ОВСТ на період з 18 жовтня 2025 року по 20 жовтня 2025 року, тобто виконати службові обов`язки, які не підпадають під поняття «крайня необхідність» за ст.18 КУпАП.

Посилання в апеляційній скарзі особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 на те, що він як учасник бойових дій звільняється від сплати судового збору, є безпідставними.

Як вбачається з наданої копії посвідчення серії НОМЕР_3 ОСОБА_1 має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій (а.с.41, 81).

Згідно п.13 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» учасники бойових дій під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються від сплати судового збору у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.

Відповідно правовій позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №545/1149/17 (провадження №14-730цс19) вирішуючи питання про стягнення судового збору з особи, яка має статус учасника бойових дій (прирівняної до нього особи), для правильного застосування норм п.13 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», суд має враховувати предмет та підстави позову, перевірити чи стосується така справа захисту прав цих осіб з урахуванням положень ст.ст.12, 22 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Перелік пільг учасникам бойових дій та особам, прирівняним до них, визначені у ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Серед них немає пільг щодо звільнення від сплати судового збору у справах про притягнення до адміністративної відповідальності за адміністративні правопорушення.

Враховуючи те, що у даній справі ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, тому відсутні підстави вважати, що дана справа пов`язана із порушенням прав ОСОБА_1 , як учасника бойових дій чи будь-яким іншим чином стосується соціального і правового захисту його, як учасника бойових дій. Таким чином, судом правомірно стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у даній справі.

З моменту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення та по теперішній час, останній та сторона захисту не зверталися зі скаргами щодо незаконності дій поліцейських. Тобто незаконність дій інспекторів не встановлена будь-яким судовим рішенням або висновком компетентного органу.

Санкція ч.1 ст.130 КУпАП є безальтернативною, передбачає накладення і основного стягнення у виді штрафу, і додаткового обов`язкового виду стягнення - позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Таким чином, при визнанні особи винуватою за ч.1 ст.130 КУпАП суд апеляційної інстанції не має законних підстав накласти інше адміністративне стягнення, ніж передбачене санкцією цієї статті, не призначати додатковий обов`язковий вид стягнення або ж перейти до іншого виду стягнення.

Доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, і матеріали справи їх не містять. 

Порушень норм КУпАП під час складання протоколу, які потягли б безумовне скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.

Наведене вище свідчить, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення про порушення ОСОБА_1 п.2.9а Правил дорожнього руху України та притягнуто до відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП.

З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі, не підлягає.

Керуючись ст.294 КУпАП, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Салтівського районного суду м.Харкова від 16 січня 2026 року щодо ОСОБА_1 - без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий          А.І. Люшня