Справа №932/3673/26 

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 вересня 2026 року          м. Львів
Галицький районний суд м. Львова у складі:
головуючої — судді Павлюк О. В.,
за участю:
секретаря судового засідання — Сороки П. В.,
представниці позивача — Шчекіч І. В. (у режимі відеоконференції),
розглянувши у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; адреса реєстрації/проживання: АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ; адреса реєстрації/проживання: АДРЕСА_2 ; ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 ), треті особи: Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Павлоградської міської ради (місцезнаходження: Дніпропетровська обл., м. Павлоград, вул. Соборна, 95; ідентифікаційний номер: 04052209), ІНФОРМАЦІЯ_3 (місцезнаходження: АДРЕСА_3 ; ідентифікаційний номер: НОМЕР_3 ), про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини, —
ВСТАНОВИВ:
І. Стислий виклад позицій учасників та рух по справі
11.03.2026 ОСОБА_1 (далі - Позивач) через свою представницю — адвокатку Шчекін І. В. звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 (далі – Відповідач), треті особи: Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Павлоградської міської ради, ІНФОРМАЦІЯ_3 , про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини.
В обґрунтування позову позивач зазначає, що він перебував у шлюбі з Відповідачкою, який розірваний рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 21.10.2013 у справі № 2/226/964/2013. Від цього шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_4 у них народилась донька — ОСОБА_3 . З 01.12.2021 і по теперішній час батько з донькою мешкають у квартирі, яку Позивач орендує за договором оренди, і яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . З часу переїзду дитини до батька у м. Павлоград, мати повністю самоусунулась від виконання батьківських обов`язків по відношенню до доньки, водночас мати продовжувала на підставі рішення суду отримувати від батька аліменти на утримання доньки і витрачала аліменти не за їх цільовим призначенням. У зв`язку з цим, батько звертався до суду з відповідним позовом. Батько продовжує самостійно виховувати та утримувати дитину, забезпечує доньку всім необхідним, піклується про неї, а мати повністю самоусунулась від виховання дитини, взагалі не бере участі у її розвитку та утриманні. Мати не підтримує прямого контакту з донькою. Водночас, стосунки між батьком та дитиною, гарні. Донька і надалі бажає проживати разом з батьком, а Відповідачка взагалі не цікавиться життям своєї доньки. Рішенням Димитровського міського суду Донецької області по справі № 226/385/23 від 07.08.2023, з Відповідачки на користь Позивача стягнуті аліменти на утримання неповнолітньої доньки. У зв`язку з ухиленням матері від участі в утриманні доньки, сформувалась заборгованість зі сплати аліментів, яка станом на 31.01.2026 складає 131377,30 грн. Під час розгляду справи про визначення місця проживання дитини разом з батьком у 2022 році, члени комісії служби у справах дітей Павлоградської міської ради, обстежували умови проживання ОСОБА_4 з татом по цій самій адресі, за результатами чого був складений відповідний Акт. Встановлення факту самостійного виховання дитини Позивачу необхідно для отримання відстрочки від мобілізації, оскільки, звернувшись до ІНФОРМАЦІЯ_5 йому було відмовлено у наданні відстрочки на підставі п.4. ч.1. ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Підставою для відмови є ненадання копії рішення суду про самостійне виховання та утримання дитини. У зв`язку з наведеним, для реалізації своїх прав як військовозобов`язаного, Позивач вимушений звернутися до суду з цим позовом.
Шевченківський районний суд м. Дніпра ухвалою від 01.06.2026 скерував вказану справу для розгляду за територіальною підсудністю до Галицького районного суду м. Львова.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.07.2026 для розгляду цієї справи визначена суддя Павлюк О. В.
Ухвалою від 13.07.2026 суддя відкрила загальне позовне провадження у справі та призначила підготовче засідання. Окрім цього, вказаною ухвалою суддя зобов`язала Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Павлоградської міської ради надати письмовий висновок щодо доцільності встановлення факту самостійного виховання та утримання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дитини — ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , а також скласти і надати Акт обстеження умов проживання дитини — ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що за адресою: АДРЕСА_1 . Також цією ухвалою суддя витребувала у ІНФОРМАЦІЯ_3 належним чином засвідчену копію повідомлення про відмову у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, складеного відносно ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ), та копію протоколу комісії 1-го ІНФОРМАЦІЯ_6 № 49 від 09.12.2025, яким прийняте рішення про відмову ОСОБА_1 у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації з копіями усіх документів, поданих ОСОБА_1 , на підставі яких було прийняте рішення про відмову у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.
15.07.2026 через систему Електронний Суд від Третьої особи — ІНФОРМАЦІЯ_6 надійшла заява, у якій їх представник — Гавриленко В. О. просив здійснювати розгляд справи у їх відсутності.
20.07.2026 через систему Електронний Суд від представниці Позивача — адвокатки Шчекіч І. В. надійшло клопотання про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції та долучення до матеріалів справи доказів — Акту обстеження умов проживання від 05.06.2026 разом зі супровідним листом Служби у справах дітей Павлоградської міської ради.
06.08.2026 через систему Електронний Суд від представниці Позивача — адвокатки Шчекіч І. В. надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи доказів — копії мобілізаційного розпорядження ВОС № 999097А Шендяпіна В. В. від 17.07.2026.
10.08.2026 за вх. № 4040 на електронну адресу суду від Третьої особи — Служби у справах дітей Павлоградської міської ради надійшов лист щодо неможливості виконання Ухвали суду від 13.07.2026, оскільки Сімейний кодекс України та Порядок провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної зі захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 24.09.2008 № 866 «Питання доцільності органів опіки та піклування, пов`язаної зі захистом прав дитини», не передбачає повноваження органу опіки та піклування надавати висновок про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини, а тому надати витребуваний судом висновок не вбачається можливим. Водночас, на виконання ухвали суду, надали Акт обстеження умов проживання. Окрім цього, просили здійснювати розгляд справи у їх відсутності.
24.08.2026 через систему Електронний Суд від представниці Позивача — адвокатки Шчекіч І. В. надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи доказів — витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_4 № 204 від 17.07.2026 про зарахування ОСОБА_1 до списків особового складу військової частини НОМЕР_4 , разом зі супровідним листом.
24.08.2026 через канцелярію суду Третя особа — ІНФОРМАЦІЯ_6 на виконання ухвали суду від 13.07.2026 надіслала витребувані судом документи.
15.09.2026 через систему Електронний Суд від представниці Позивача — адвокатки Шчекіч І. В. надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи доказів — копії наказу № 22 від 27.08.2026 про влаштування ОСОБА_2 до прийомної сім`ї.
15.09.2026 суд закрив підготовче провадження у справі та призначив справу до судового розгляду по суті, про що був внесений відповідний запис до протоколу судового засідання.
Представниця Позивача — адвокатка Шчекіч І. В., яка брала участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції, позовні вимоги підтримала з підстав, наведених у позові, та просила такі задовольнити.
У судовому засіданні також з`ясована думки дитини — ОСОБА_3 . Дитина пояснила, що з 2021 року проживає з батьком — ОСОБА_1 , який її виховує. З матір`ю вона майже не спілкується, мати у її вихованні участі практично не бере. Матір востаннє бачила понад 3 роки тому, оскільки мати з 2023 року проживає у Нідерладнах. Востаннє розмовляла з матір`ю по телефону приблизно місяць тому, розповіла матері, що батька мобілізували до Збройних Сил України, та повідомила, що тепер вона залишилася сама, на що мати їй відповіла, що це не її проблеми.  
З дотриманням вимог цивільного процесуального законодавства суд направив Відповідачці рекомендованим листом з повідомленням про вручення ухвалу про відкриття провадження у справі за зареєстрованим місцем проживання, отриманим за відомостями з Єдиної інформаційної системи соціальної сфери щодо отримання інформації про внутрішньо переміщену особу, у порядку ст. 187 ЦПК України.
Окрім цього, суд також повідомляв Відповідачку телефонним дзвінком на її номер телефону, зазначений у позовній заяві, однак зв`язок з останньою був відсутній.
Направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у цьому випадку, суду.
Суд вжив передбачених цивільним процесуальним законодавством заходів для повідомлення Відповідачки та створив умови для реалізації принципу змагальності сторін.
Відповідачка у судове засідання повторно не з`явилася, відзив на позов у встановлений судом строк не подала та жодних клопотань, у тому числі про відкладення розгляду справи, не заявила, а тому суд, на підставі ч. 8 ст. 178 ЦПК України, вирішує справу за наявними матеріалами.
Представники третіх осіб у судове засідання не з`явилась, про день, місце та час розгляду справи повідомлені належним чином, у своїх заявах, про які суд зазначав вище, просять здійснювати розгляд справи у їх відсутності.
Суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, а тому суд приходить до переконання про наявність законних підстав для вирішення спору по суті з ухваленням рішення. Водночас суд наголошує, що основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторони, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. 
Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин
Суд встановив, що відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 , виданого 15.03.2012 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Димитровського міського управління юстиції Донецької області, батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Згідно з копією рішення Димитровського міського суду Донецької області від 21.10.2013 у справі № 2/226/964/2013 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є розірваним.
Рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 25.11.2022 у справі № 226/956/22 визначене місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , разом з батьком — ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 .
Рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 07.08.2023 у справі № 226/385/23 стягнуто зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі частини її доходу (заробітку), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 28.02.2023 до досягнення дитиною повноліття.
Як вбачається з листа Авдіївсько-Мирноградського відділу державної виконавчої служби у Покровському районі Донецької області від 11.02.2026 за № 18.23-30/2413, заборгованість Відповідачки зі сплати аліментів на утримання доньки — ОСОБА_3 станом на 31.01.2026 складає 131377,30 грн.
За характеристикою, наданою навчальним закладом стосовно ОСОБА_3 , батько — ОСОБА_1 цікавиться навчанням доньки, намагається приділяти належну увагу вихованню дитини, підтримує постійний зв`язок зі школою та класним керівником. Мати ОСОБА_4 з родиною не проживає, батьківські збори не відвідує, з класним керівником не спілкується.
Відповідно до акту голови правління ОСББ «Біла акація 35», у квартирі АДРЕСА_4 , з вересня 2022 року проживають ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 . 
Орган опіки та піклування Павлоградської міської ради у висновку від 21 жовтня 2022 року вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , разом з батьком ОСОБА_1 .
Як вбачається з Акту обстеження умов проживання від 05.06.2026, проведені умови обстеження за адресою: АДРЕСА_1 . У ході обстеження встановлено, що за вказаною адресою проживають ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 . Також, з-поміж іншого, встановлено, що дитина має окреме спальне місце, наявні постільна білизна, сезонний одяг, взуття та речі особистого користування.
Згідно з копією характеристики на ОСОБА_1 , виданої ТОВ «ВЕНТФАБРИКА» від 09.03.2026 № 0310, за місцем роботи ОСОБА_1 характеризується позитивно.
Відповідно до копії довідки про доходи від 09.03.2026 № 0309, Позивач має стабільний дохід. 
08.12.2025 Позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_5 зі заявою про надання йому відстрочки від мобіліації, та йому було відмовлено у наданні відстрочки на підставі п.4. ч.1. ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Підставою для відмови є ненадання копії рішення суду про самостійне виховання та утримання дитини.
Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_4 № 204 від 17.07.2026, ОСОБА_1 був зарахований 17.07.2026 до списків особового складу військової частини НОМЕР_4 .
Як вбачається з наказу Служби у справах дітей Павлоградської міської ради № 22 від 27.08.2026, неповнолітня ОСОБА_3 тимчасово влаштована до прийомної сім`ї до вирішення питання про повернення дитини батькам.
Позиція суду та оцінка доводів учасників справи
Суд дослідивши письмові докази, кожен окремо та у їх сукупності, заслухав пояснення учасників та допитану у судовому засіданні думку дитини, дійшов до такого висновку.
У статті 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.
У статті 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Згідно з частиною шостою статті 12 Закону України «Про охорону дитинства», батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.
Відповідно до принципу 6 Декларації про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучатися зі своєю матір`ю.
У статтях 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, визначено, що держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
У пункті 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 11.07.2017 року у справі «М.С. проти України» (заява № 2091/13) суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі потрібно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків зі сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). 
В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (частина 1 статті 3 Конвенції про права дитини).
24.02.2022 Указом Президента України №64/2022 в Україні введений воєнний стан у зв`язку зі збройним нападом рф, який триває і до тепер.
24.02.2022 Указом Президента України №69/2022 оголошене проведення загальної мобілізації.
У подальшому Законом України від 11.04.2024 року №3633-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку», до Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» внесені зміни та пункт 4 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», викладено в такій редакції: Не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані жінки та чоловіки, які мають дитину (дітей) віком до 18 років, якщо другий з батьків такої дитини (дітей) помер, позбавлений батьківських прав, визнаний зниклим безвісти або безвісно відсутнім, оголошений померлим, відбуває покарання у місцях позбавлення волі, а також коли особа самостійно виховує та утримує дитину за рішенням суду або запис про батька такої дитини в Книзі реєстрації народжень здійснений на підставі частини першої статті 135 Сімейного кодексу України.
Так, законодавець уточнив поняття «військовозобов`язані жінки та чоловіки, які мають дитину (дітей) віком до 18 років», тобто розширив перелік осіб, які мають право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації та/або звільнення з військової служби за наведених підстав. Таке унормування зумовлене обставинами, за яких такий вичерпний перелік підстав, за яких особа, яка виховує самостійно дитину (дітей) віком до 18 років, може оформити відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації та/або звільнитися з військової служби (у редакції до 18.05.2024 року) не враховував усіх наявних життєвих ситуацій, коли особа самостійно виховує дитину (наприклад: особа, яка розлучена та самостійно здійснює обов`язки по вихованню та утриманню дитини, у той час коли інший з батьків позбавлений фактичної змоги виконувати свої обов`язки; батько або матір не беруть участі у вихованні та утриманні дитини або зникли, проте не визнані судом безвісно відсутніми або такими, що позбавлені батьківських прав; якщо один з батьків перебуває на окупованій території і не може фактично виховувати та утримувати дитину тощо).
Диспозиція п. 4 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та абз. 7 п. 2, абз. 6 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» зі змінами, містить імперативний припис стосовно того, що підстава для відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та/або звільнення з військової служби особи, яка самостійно виховує та утримує дитину, має бути встановлена виключно за рішенням суду.
Законодавець, враховуючи наявні життєві ситуації в умовах війни, розширив перелік підстав, за яких особа, яка самостійно виховує та утримує дитину, може отримати відстрочку від призову на військову службу з урахуванням неможливості реалізації ним своїх батьківських прав та обов`язків в умовах війни чи/або надання такій особі соціального статусу одинокого батька (матері) у разі відсутності іншого з батьків.
Удосконалюючи законодавство в умовах режиму воєнного стану, законодавець передбачив установлення факту самостійного виховання та утримання дитини як підставу для отримання відстрочки від мобілізації та/або звільнення з військової служби та чітко визначив порядок його встановлення виключно в судовому порядку, що унеможливлює встановлення такого юридичного факту в позасудовому порядку будь-яким іншим органом влади.
У такий спосіб законодавець установив судовий контроль задля дотримання балансу між інтересами дитини, яка може залишитися без батьківського піклування, особи (батька чи матері щодо здійснення піклування) та народу України в особі держави в розумінні статті 65 Конституції України.
Відповідно до ч. ч. 2, 7-9 ст. 7 СК України, сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
Встановлення факту одноосібного виховання та утримання дитини батьком у цій справі не пов`язане із настанням обставин, за яких мати не виконує своїх батьківських обов`язків щодо дитини та не має на меті зміни обсягу сімейних прав або невиконання одним із батьків батьківських обов`язків.
Встановлення факту самостійного виховання дитини, необхідне для того, щоб не допустити залишення дитини без батьківського піклування. Заявник підлягає мобілізації, однак, зважаючи на той факт, що він самостійно виховує дитину, якій ще не виповнилося 18 років, має підстави для відстрочення від призову на військову службу під час мобілізації та/або звільнення з військової служби.
Іншого порядку встановлення такого факту законодавство України не передбачає, а про необхідність надання саме «рішення суду про встановлення факту самостійного виховання дитини» міститься пряма вказівка в Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 року №560.
Враховуючи викладене, у суду відсутні підстави ставити під сумнів достовірність обставин, наведених Позивачем у позовній заяві. Такі відомості підтверджуються матеріалами справи у їх сукупності та не суперечать іншим зібраним доказам.
Суд наголошує, що інтереси держави, зокрема у сфері забезпечення оборони, не можуть суперечити найвищим інтересам дитини та превалювати над фундаментальними правами дитини на зростання в рідній сім`ї. Інтереси держави не можуть суперечити найкращим інтересам дитини, оскільки забезпечення благополуччя дитини є одним із головних обов`язків правової держави та фундаментальним принципом міжнародного й українського права.
Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, а також з урахуванням абз. 4 п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ч. 5 ст. 263 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Таким чином, суд вважає доведеним факт самостійного виховання та утримання дитини — ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , її батьком — Позивачем у справі, оскільки останній самостійно займається вихованням та утриманням дитини, забезпечує матеріально та піклується, у квартирі, у якій мешкає дитина, створені належні умови для проживання та розвитку, батько належним чином виконує свої батьківські обов`язки, забезпечує доньку усім необхідним, проявляє батьківську турботу, піклується про її фізичний та духовний розвиток, цікавиться станом здоров`я та успіхами. При цьому, суд враховує, що матір дитини з 2021 року проживає окремо від дитини, участі у її вихованні не бере, і у дитини за місцем її проживання немає інших осіб, які б її виховували та утримували, окрім рідного батька.
Виходячи і вищенаведеного, після всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин справи, викладені у позовній заяві вимоги знайшли своє підтвердження у ході судового розгляду, доводи є достовірними, обґрунтованими, підтверджені письмовими доказами, та сумніву у суду не викликають.
На підставі викладеного, суд дійшов до переконання, що позов  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Павлоградської міської ради, ІНФОРМАЦІЯ_3 , про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини підлягає задоволенню.
Розподіл судових витрат слід провести на підставі ст. 141 та ст. 142 ЦПК України. Водночас, вирішуючи питання розподілу судових витрат, враховуючи принцип диспозитивності процесу, суд приходить до висновку, що такі слід залишити за Позивачем, оскільки представниця Позивача заявила відповідне клопотання.
Керуючись ст.ст. 81, 82, 141, 258, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд —
ВИРІШИВ:
1. Позовні вимоги  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Павлоградської міської ради, ІНФОРМАЦІЯ_3 , про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини, — задовольнити.
2. Встановити факт самостійного виховання та утримання батьком, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 , його неповнолітньої доньки — ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Рішення суду набирає законної сили у порядку, передбаченому ст. 273 ЦПК України.
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів безпосередньо до Львівського апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.
Повний текст рішення суду виготовлений 16.09.2026.
Учасники справи:
Позивач:  ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; адреса реєстрації/проживання: АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 );
Представниця позивача: адвокатка Шчекіч Інна Вікторівна (адреса: АДРЕСА_5 ; ідентифікаційний номер: НОМЕР_6 );
Відповідач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ; адреса реєстрації/проживання: АДРЕСА_2 ; ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 );
Треті особи: Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Павлоградської міської ради (місцезнаходження: Дніпропетровська обл., м. Павлоград, вул. Соборна, 95; ідентифікаційний номер: 04052209), ІНФОРМАЦІЯ_3 (місцезнаходження: АДРЕСА_3 ; ідентифікаційний номер: НОМЕР_3 ). 
Суддя Ольга ПАВЛЮК