ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2026 року | м. Львів | Справа № 300/313/26 пров. № А/857/26622/26

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:
судді-доповідача Обрізка І.М.,
суддів – Іщук Л.П., Пліша М.А.,

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 01 квітня 2026 року, прийняте суддею Григоруком О.Б., в м. Івано - Франківську, в порядку письмового провадження, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправними дій,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі також - позивач) звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (надалі також - ГУПФУ у Київській області, відповідач), у якому просила: 
- визнати протиправним та скасувати рішення про відмову у призначенні пенсії від 04.12.2025 за № 092950021691;
- зобов`язати зарахувати до страхового стажу періоди з 06.09.1982 по 09.11.1982 (2 місяці, 4 дні), з 01.06.1988 по 22.06.1988 (22 дні), з 23.06.1988 по 31.12.1992 (4 роки, 6 місяців, 9 днів), з 02.03.1995 по 10.09.1999 (4 роки, 6 місяців, 9 днів) та призначити пенсію за віком відповідно до вимог статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі – Закон № 1058-IV) з 29.08.2025 з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 01 квітня 2026 позов задоволено.
Суд зазначив, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. У разі відсутності трудової книжки стаж встановлюється на підставі інших документів, уточнюючих довідок, відомостей та інших документів, які містять відомості про періоди роботи.
Суд звернув увагу, що трудова книжка ОСОБА_1 оформлена відповідно до вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 № 162 (далі – Інструкція №162), оскільки містить інформацію стосовно спірних періодів роботи позивача, а саме: дати прийняття на роботу, посада; найменування підприємства, де працював позивач, а також зазначено на підставі якого наказу позивач звільнений з роботи, містить відтиск печатки підприємства та підпис директора.
Щодо доводів відповідача про те, що в системі персоніфікованого обліку відсутні відомості про сплату страхових внесків, то позивач не повинна відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо нарахування та належної сплати страхових внесків. Наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для незарахування до страхового стажу при призначенні пенсії позивачу періоду її роботи.
Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, ГУ ПФУ у Київській області подало апеляційну скаргу. Вважає, що судом першої інстанції ухвалено рішення із неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, та неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права. 
В обґрунтування апеляційної скарги покликаються на те, що за наданими документами до страхового стажу не зараховано періоди: 
- робота в колгоспі з 01.06.1988 по 22.06.1988 та за уточнюючою довідкою за заначений період від 20.08.2025 №Б-63/12-20, оскільки в довідці не повністю зазначено ім`я та по батькові заявниці. Довідка потребує підтвердження первинними документами;
- з 23.06.1988 по 01.10.2000, оскільки відсутній запис про звільнення з колгоспу «Гвіздецький», довідки про перейменування радгоспів та колгоспів, інформація про сплату страхових внесків;
- період догляду за дитиною10.09.1996 р.н. до досягнення нею 3-річного віку, оскільки у свідоцтві про народження відсутня відмітка про отримання дитиною паспорта.
Просить скасувати рішення суду та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити.
Позивач подав письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити таку без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд в повній мірі дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази.
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 , 26.11.2025 звернулася до територіального органу Пенсійного фонду України з заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону № 1058-ІV.
За результатами розгляду заяви від 26.11.2025 за принципом екстериторіальності, ГУ ПФУ у Київській області прийнято рішення від 04.12.2025 за № 092950021691 про відмову у призначенні позивачу пенсії за віком відповідно до Закону № 1058-ІV. Підставою для відмови у призначенні пенсії була відсутність необхідного страхового стажу. Відповідачем враховано страховий стаж 24 роки 04 місяці 17 днів, необхідний страховий стаж 32 роки. За результатом розгляду документів, доданих до заяви до загального страхового стажу відповідачем не зараховано періоди роботи: за трудовою книжкою від 07.12.1982 серії НОМЕР_1 робота в колгоспі з 01.06.1988 по 22.06.1988 та за уточнюючою довідкою за зазначений період від 20.08.2025 № Б-63/12-20, оскільки у довідці не повністю зазначено ім`я та по батькові заявника, довідка потребує підтвердження первинними документами; з 23.06.1988 по 01.10.2000, оскільки відсутній запис про звільнення з колгоспу «Гвіздецький» та довідки про перейменування радгоспу «росія» в радгосп «Гвіздецький», далі в колгоспі «Гвіздецький», в Гвіздецьку спілку селян, в Сільськогосподарський кооператив «Гвіздень» та відсутня інформація про сплату страхових внесків в Індивідуальних відомостях про застраховану особу (довідка ОК-5). Для зарахування необхідно надати уточнюючу довідку, видану організацією, в якій працювала заявник, на підставі первинних документів за час виконання робіт та довідку про перейменування організації; за довідкою від 22.08.2025 № Б-61/12-20 з 06.09.1982 по 09.11.1982, оскільки у довідці не повністю зазначено ім`я та по батькові заявниці, довідка потребує підтвердження первинними документами; період догляду за дитиною 10.09.1996 р.н. до досягнення нею 3-річного віку, оскільки у свідоцтві про народження відсутня відмітка про отримання дитиною паспорта. Для зарахування необхідно надати скановану копію паспорта дитини.
12.12.2025 позивач повторно звернулася до територіального органу Пенсійного фонду України з заявою про призначення пенсії за віком.
За результатами розгляду заяви від 12.12.2025 за принципом екстериторіальності, ГУ ПФУ в Харківській області прийнято рішення від 18.12.2025 за № 092950021691 про відмову у призначенні позивачу пенсії за віком відповідно до Закону № 1058-ІV, згідно якого позивачу не зараховано вищевказані періоди до страхового стажу з аналогічних підстав.
Листом від 23.12.2025 № 0900-0211-8/63604 ГУ ПФУ в Івано-Франківській області направило позивачу рішення ГУ ПФУ в Харківській області від 18.12.2025 за № 092950021691 про відмову в призначенні пенсії.
Вважаючи протиправним рішення ГУ ПФУ у Київській області про відмову у призначенні пенсії від 04.12.2025 за № 092950021691, позивач звернулася до суду з цим позовом.
Згідно із положеннями ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Вимогами пунктів 1, 6 частини першої статті 92 Конституції України права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачено Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі як і раніше - Закон № 1058-IV).
Відповідно до частини першої статті 26 Закону № 1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017. Починаючи з 1 січня 2018 право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2025 по 31 грудня 2025 - не менше 32 роки.
З приводу незарахування відповідачем періоду роботи з 06.09.1982 по 09.11.1982, то колегія суддів звертає увагу на наступне.
Згідно зі статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Аналіз норм чинного законодавства дозволяє зробити висновок, що необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу роботи виникає у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.
Постановою КМУ №637 від 12.08.1993 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.
Відповідно до пункту 3 зазначеного Порядку, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Наказом Міністерства праці України №58 від 29.07.1993 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників.
Згідно пункту 1.1. цієї Інструкції трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Відповідно до підпункту 2.2 Інструкції до трудової книжки вносяться відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.
Підпунктом 2.3 Інструкції визначено, що записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.
При цьому, згідно підпункту 2.4 Інструкції всі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними).
Аналогічні вимоги містила Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, яка затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1974 №162.2.10.
Таким чином, обов`язок по здійсненню записів у трудовій книжці покладено на керівників підприємств, власників або уповноважені ним органи, а не на працівника, а отже, відповідальність за неправильність вчиненого запису, відсутність на печатці коду ЄДРПОУ, нечіткість на печатці назви підприємства чи інших відомостей не може бути перекладена на працівника та позбавляти його права на врахування трудового стажу, який враховується для призначення пенсії.
Згідно копії трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 07.12.1982, позивач: з 06.09.1982 прийнята на роботу в Городенківський сирзавод на посаду робочої сирцеху; з 09.11.1982 звільнена з роботи за власним бажанням.
Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що записи в трудовій книжці про вищевказаний період роботи з 06.09.1982 по 09.11.1982 здійснено відповідно до вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників та не викликають будь-яких сумнівів в достовірності таких записів, оскільки записані акуратно, є чіткими, зрозумілими та містять всю необхідну інформацію, а саме: дати прийняття на роботу, посада; найменування підприємства, де працювала позивач, а також зазначено на підставі якого наказу позивач звільнена з роботи, містить відтиск печатки підприємства та підпис уповноваженої особи роботодавця.
Крім того, ОСОБА_1 додатково надала пенсійному органу архівну довідку Відділу «трудовий архів» Городенківської міської ради від 22.08.2025 № Б-61/12-20, згідно якої ОСОБА_2 (так у документі) Дмитрівна прийнята на роботу сирзавод під. робочою сирцеху І р., до роботи приступила 06.09.1982 (наказ по Городенківському сирзаводу від 09.09.1982 № 141, п. 4), звільнена з роботи ОСОБА_2 (так у документі) в зв`язку з поганим станом здоров`я з 09.11.1982 (наказ по Городенківському сирзаводу від 09.11.1982 № 155, п. 1).
У спірному рішенні від 04.12.2025 за № 092950021691 про відмову у призначенні пенсії відповідач зазначив, що в довідці не повністю зазначено ім`я та по батькові заявника, довідка потребує підтвердження первинними документами.
Колегія суддів погоджується із висновком суду, що такі доводи відповідача свідчать про надмірний формалізм пенсійного органу під час надання оцінки архівній довідці Відділу «трудовий архів» Городенківської міської ради від 22.08.2025 № Б-61/12-20, оскільки прізвище « ОСОБА_3 » є дівочим прізвищем позивача, яке зазначене в трудовій книжці ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 07.12.1982, ім`я « ОСОБА_4 » є скороченою формою ім`я « ОСОБА_5 », а зазначення першої літери по батькові « ОСОБА_6 » є скороченим ініціалом від « ОСОБА_7 », що дає змогу встановити, що мова йде саме про позивача, за відсутності даних щодо інших осіб з таким прізвищем, іменем та по батькові.
Крім того, відомості такої довідки від 22.08.2025 № Б-61/12-20 не містять жодних суперечностей з відомостями трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 07.12.1982.
З приводу позовних вимог про період роботи з 01.06.1988 по 22.06.1988, то такий також підтверджується записами трудової книжки, які записані акуратно, є чіткими, зрозумілими та містять всю необхідну інформацію, а саме: дати прийняття на роботу, посада; найменування підприємства, де працювала позивач, а також зазначено на підставі якого рішення правління позивач звільнена з роботи, містить відтиск печатки підприємства та підпис уповноваженої особи роботодавця.
Відтак, не викликають жодних сумнівів.
Позивач також додатково надала пенсійному органу архівну довідку Відділу «трудовий архів» Городенківської міської ради від 20.08.2025 № Б-63/12-20, згідно якої ОСОБА_2 працювала у колгоспі «Україна» Городенківського району Івано-Франківської області. В книгах обліку трудового стажу і заробітку колгоспників не значиться, тому її трудовий стаж взятий із відомостей по заробітній платі за 1998 рік який за червень 1988 становить 17 відпрацьованих людино-днів.
З приводу періодів роботи з 23.06.1988 по 31.12.1992 та з 02.03.1995 по 10.09.1999, то колегія суддів звертає увагу на наступне.
Згідно копії трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 07.12.1982, позивач: з 23.06.1988 прийнята в радгосп «росія» на посаду бухгалтера; з 15.02.1990 радгосп «росія» перейменовано в радгосп «Гвіздецький»; з 01.03.1991 радгосп «Гвіздецький» перейменовано в колгосп «Гвіздецький»; з 09.03.1990 позивач перебувала у відпустці по догляду за дитиною до досягнення 3-х річного віку; з 01.01.1993 перебувала у безоплатній відпустці по догляду за дитиною згідно довідки з лікарні; з 02.03.1995 позивач прийнята на посаду бухгалтера після закінчення відпустки по догляду за дитиною; з 09.11.1996 перебувала в оплачуваній відпустці по догляду за дитиною до трьох років; з 10.09.1999 перебувала в безоплатній відпустці по догляду за дитиною до 4-х років; з 10.03.2000 Гвіздецьку спілку селян реорганізовано в сільськогосподарський кооператив «Гвіздець»; з 08.09.2000 позивач перебувала у безоплатній відпустці по догляду за дитиною до 6-ти років; з 01.10.2001 звільнена з роботи з угодою сторін (а.с. 10-11).
Суд першої інстанції вірно звернув увагу на те, що трудова книжка ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 07.12.1982 містить записи в хронологічному порядку про перейменування радгоспу «росія» в радгосп «Гвіздецький» (запис № 12 від 15.02.1990), про перетворення радгоспу «Гвіздецький» в колгосп «Гвіздецький» (запис № 13 від 01.03.1991), про реорганізацію Гвіздецької спілки селян в Сільськогосподарський кооператив «Гвіздець» (запис № 20 від 08.09.2000), а тому відповідач безпідставно зазначив в рішенні від 04.12.2025 за № 092950021691 доводи про неподання позивачем довідки про перейменування радгоспу «росія» в радгосп «Гвіздецький», далі в колгоспі «Гвіздецький», в Сільськогосподарський кооператив «Гвіздець».
Крім того, у матеріалах справи міститься: 
- копія архівної довідки Архівного відділу Коломийської райдержадміністрації від 24.11.2025 № 04-01/Б-115 про заробітну плату за період з червня 1988 по березень 1990. В архівній довідці зазначено, що в книгах обліку розрахунків по оплаті праці радгоспу «росія», колгоспу «Гвіздецький», спілки селян «Гвіздецька» за 1988 рік значиться прізвище ОСОБА_2 (так у документі), за 1989-1991 роки – ОСОБА_2 (так у документі), за 1993 рік – ОСОБА_1 (так у документі);
- копія архівної довідки Архівного відділу Коломийської райдержадміністрації від 24.11.2025 № 04-01/Б-120, якою надано архівний витяг із протоколу №1 засідання правління колгоспу «Гвіздецький» від 23.03.1991 про прийняття ОСОБА_1 в члени колгоспу;
- копія наказу радгосп «росія» за № 21 від 23.06.1988 про прийняття ОСОБА_2 на посаду бухгалтера;
- копія архівної довідки Архівного відділу Коломийської райдержадміністрації від 24.11.2025 № 04-01/Б-118, якою надано архівний витяг із протоколу №2 загальних зборів трудового колективу радгоспу «росія» від 15.02.1990 про зміну назви на радгосп «Гвіздецьки»;
- копія архівної довідки Архівного відділу Коломийської райдержадміністрації від 24.11.2025 № 04-01/Б-119, якою надано архівний витяг із протоколу №1 зборів уповноважених колгоспу «Гвіздецький» від 28.02.1991 про перетворення радгоспу «Гвіздецький» в колгосп «Гвіздецький» з 01.03.1991 (зворотній бік а.с. 23);
- копія архівної довідки Архівного відділу Коломийської райдержадміністрації від 24.11.2025 № 04-01/Б-121, якою надано архівний витяг із протоколу №5 зборів уповноважених колгоспу «Гвіздецький» від 13.11.1991 про реорганізацію колгоспу «Гвіздецький» в Гвіздецьку спілку селян (а.с. 24);
- копія архівної довідки Архівного відділу Коломийської райдержадміністрації від 24.11.2025 № 04-01/Б-125, якою надано архівний витяг із протоколу №1 загальних зборів СК «Гвіздець» від 10.03.2000 про реорганізацію Гвіздецької спілки селян і створення сільськогосподарського кооперативу «Гвіздець» (зворотній бік а.с. 24);
- копія архівної довідки Архівного відділу Коломийської райдержадміністрації від 24.11.2025 № 04-01/Б-114 про кількість вироблених трудоднів за 1995-1996 роки. В архівній довідці зазначено, що в книгах обліку трудового стажу та книгах обліку розрахунків по оплаті праці колгоспу «Гвіздецький», спілки селян «Гвіздецька» за 1991 рік значиться прізвище ОСОБА_2 (так у документі), за 1993, 1997 – ОСОБА_1 (так у документі), за 1995-1996 роки – ОСОБА_1 (так у документі) (зворотній бік а.с. 22).
Суд першої інстанції вірно зазначив, що ці документи додатково підтверджують обставини перейменування радгоспу «росія» в радгосп «Гвіздецький», далі перетворення в колгосп «Гвіздецький», реорганізацію в Гвіздецьку спілку селян та реорганізацію в Сільськогосподарський кооператив «Гвіздець».
З приводу покликання апелянта на відсутність запису про звільнення позивача з колгоспу «Гвіздецький», то згідно витягу з протоколу №5 зборів уповноважених колгоспу «Гвіздецький» від 13.11.1991 колгосп «Гвіздецький» реорганізовано в Гвіздецьку спілку селян. В період такої реорганізації ОСОБА_8 з 09.03.1990 перебувала у відпустці по догляду за дитиною до досягнення 3-х річного віку та з 01.01.1993 перебувала у безоплатній відпустці по догляду за дитиною згідно довідки з лікарні. Так, після закінчення відпустки по догляду за дитиною, з 02.03.1995 позивач прийнята на посаду бухгалтера що підтверджується записами в трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 07.12.1982.
Таким чином, ОСОБА_8 працювала на посаді бухгалтера як в радгоспі «Росія», так і надалі в його правонаступників - колгоспі «Гвіздецький» та Гвіздецькій спілці селян, що не вимагало вчинення в трудовій книжці окремого запису про звільнення з такої посади та прийняття на таку ж посаду в реорганізованому підприємстві.
Окрім цього, згідно копії архівної довідки Архівного відділу Коломийської райдержадміністрації від 24.11.2025 № 04-01/Б-123, якою надано архівний витяг із протоколу № 4 засідання Ради Гвіздецької спілки селян від 27.03.1995 про розгляд заяви ОСОБА_1 про прийняття на роботу та перевід на іншу роботу, за результатом якого прийнято рішення прийняти ОСОБА_9 (так у документі) Дмитрівну на посаду бухгалтера після закінчення відпустки по догляду за дитиною з 02.03.1995 згідно поданої заяви.
З приводу покликання апелянта на незарахування періоду роботи з 23.06.1988 по 01.10.2000 через несплату страхових внесків, колегія суддів звертає увагу на наступне.
Згідно з частиною першою статті 24 Закону № 1058-IV, страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Відповідно до частини другої статті 24 Закону № 1058-IV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина четверта статті 24 Закону № 1058-IV).
У свою чергу, у законодавстві, що діяло до 01.01.2004, зокрема у Законі України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-ХІІ (далі - Закон № 1788- XII) йдеться про стаж роботи, що дає право на призначення трудових пенсій (загальний трудовий стаж).
Зміст поняття «загальний трудовий стаж» є ширшим, ніж поняття «страховий стаж», оскільки до першого включаються також періоди суспільно корисної діяльності, коли особа не підлягала загальнообов`язковому соціальному страхуванню.
Відповідно до пункту «а» частини третьої статті 56 Закону № 1788-ХІІ до стажу роботи зараховується зокрема, будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків;
Як встановлено статтею 62 Закону № 1788-ХІІ, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Відповідно до статті 62 Закону № 1788-XIІ постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (надалі - Порядок № 637).
Пунктами 1, 2 Порядку № 637 визначено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про стаж роботи не збереглися, підтвердження стажу роботи здійснюється органами Пенсійного фонду України на підставі показань свідків.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у пункті 3 Порядку № 637: довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які місять відомості про періоди роботи, а за відсутності документів про наявний стаж або відсутності архівних даних, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, пов`язаних з заявником спільною роботою.
Відповідач не зарахував позивачу стаж роботи у період з 23.06.1988 по 01.10.2000, оскільки, відсутня інформація про сплату страхових внесків за цей період.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постановах від 27.03.2018 у справі № 208/6680/16-а, від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а, від 30.09.2019 у справі № 316/1392/16-а, від 20.03.2019 у справі №688/947/17, за загальним правилом, несвоєчасна сплата підприємством страхових внесків, за умови підтвердження роботи особи на такому підприємстві, отримання заробітної плати та утримання з неї єдиного соціального внеску, не повинна порушувати законні права та інтереси позивача, зокрема, порушувати його право на належне пенсійне забезпечення, оскільки обов`язок своєчасної сплати страхових внесків до пенсійного фонду покладено на роботодавця, а тому їх несплата не може позбавляти працівників права на зарахування періоду роботи до страхового стажу, фактично позбавляючи особу права власності на пенсію в належному розмірі.
Законодавством не передбачена відповідальність застрахованої особи - найманого працівника за невиконання страхувальником - роботодавцем обов`язку сплати страхових внесків.
При цьому, найманий працівник не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством - страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу при перерахунку пенсії особи періодів її роботи на такому підприємстві.
Позбавлення працівника соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи на підприємстві внаслідок невиконання підприємством обов`язку по сплаті внесків до Пенсійного фонду України є неприпустимим та суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.
Суд звертає увагу, що у випадку невиконання страхувальником обов`язку щодо сплати єдиного внеску, в тому числі порушення строків його сплати, законодавство передбачає відповідальність страхувальника шляхом сплати недоїмки, штрафу та пені на вимогу органу доходів і зборів, встановлюючи можливість виконання такої вимоги як виконавчого документа державною виконавчою службою та наділяючи орган доходів і зборів правом звернення до суду з позовом про стягнення такої недоїмки.
Зважаючи на встановлені вище обставини, апеляційний суд погоджується із судом першої інстанції в тому, що позивач не має нести негативні наслідки за несплату роботодавцем страхових внесків за позивача.
Як вбачається із матеріалів справи, позивач з 10.09.1999 перебувала в безоплатній відпустці по догляду за дитиною до 4-х років, а з 08.09.2000 - у безоплатній відпустці по догляду за дитиною до 6-ти років, з 01.10.2001 звільнена з роботи з угодою сторін. Таким чином, в зазначений період роботодавець був звільнений від обов`язку сплачувати страхові внески за позивача.
Таким чином, періоди перебування ОСОБА_1 в безоплатній відпустці по догляду за дитиною понад три роки, а саме: з 01.01.1993 по 01.03.1995 та з 10.09.1999 по 01.10.2001 не є спірними в цій справі, оскільки позивач просить суд зарахувати до страхового стажу із періоду з 23.06.1988 по 01.10.2001 лише періоди з 23.06.1988 по 31.12.1992 та з 02.03.1995 по 09.09.1999.
Частиною третьою статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачені види трудової діяльності, що зараховуються до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію. Так, пунктом «ж» вказаної норми, встановлено, що до стажу роботи зараховується також час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною 3-річного віку.
Пунктом 11 Порядку №637 визначено, що час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми встановлюється на підставі: свідоцтва про народження дитини або паспорта (у разі смерті дитини - свідоцтва про смерть); документів про те, що до досягнення дитиною 3-річного віку мати не працювала.
З огляду на зміст наведених норм, час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми до досягнення ними трирічного віку зараховується до страхового стажу та встановлюється на підставі одного з таких документів: або свідоцтва про народження дитини, або паспорта (у разі смерті дитини - свідоцтва про смерть). Таким чином, безпідставними є вимоги пенсійного органу про обов`язкове подання паспорта в підтвердження часу догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, за умови подання свідоцтва про народження дитини.
В спірному випадку, позивач до позовної заяви долучила копію паспорта свого сина – ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Враховуючи наведене вище, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову.
Апеляційний суд наголошує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10 лютого 2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі «Трофимчук проти України» ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Деякі аргументи не можуть бути підставою для надання детальної відповіді на такі доводи.
Усі інші аргументи сторін вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у цьому судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків рішення суду першої інстанції не спростовують.
З огляду на викладене, враховуючи положення статті 316 КАС України, прецедентну практику ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні викладено підстави задоволення позовних вимог, на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи, правильно застосовано норми матеріального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають.
Судові витрати розподілу не підлягають з огляду на ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області залишити без задоволення, рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 01 квітня 2026 року у справі № 300/313/26 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Головуючий суддя | | І. М. Обрізко
судді | | Л. П. Іщук
| | М.А. Пліш