| 1 | Справа № 335/11708/25  2/335/204/2026

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2026 року м. Запоріжжя
Вознесенівський районний суд міста Запоріжжя у складі головуючого судді Воробйова А.В., за участю секретаря судового засідання Колесник Д.С., представника позивача - адвоката Димитрашко Д.В. (в режимі ВКЗ), представника відповідача – адвоката Якушева С.О. (в режимі ВКЗ) розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Запоріжжі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в особі представника адвоката Працевитого Геннадія Олександровича до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів, повернення надмірно сплачених коштів за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

28.06.2026 року позивач ОСОБА_1 в особі представника – адвоката Працевитого Г.О. звернулась до суду з позовом до АТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживачів, повернення надмірно сплачених коштів за кредитним договором.
Ухвалою судді від 08.12.2025 року позовну заяву ОСОБА_1 в особі представника – адвоката Працевитого Г.О. до АТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживачів, повернення надмірно сплачених коштів за кредитним договором, залишено буз руху, з тих підстав, що у третьому абзаці прохальної частини не конкретизовано зміст позовних вимог. Надано позивачу строк для усунення недоліків зазначених у мотивувальній цієї ухвали – 5 (пьять) днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.
29.12.2025 року представником позивача надано заяву про усунення недоліків, відповідно до якої на виконання ухвали судді Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя від 08.12.2025 року з метою усунення недоліків позовної заяви подав виправлену позовну заяву, в якій зміст позовних вимог приведено у відповідність до вимог ст.175 ЦПК України, шляхом викладення позовних вимог у третьому абзаці прохальної частини в повному та конкретизованому вигляді (т.1 а.с.147) та просить суд:
Стягнути з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 безпідставно набуті грошові кошти в розмірі 33705,91 дол. США, що за курсом НБУ еквівалентно 1 428 163,22 грн. (курс НБУ на 25.11.2025 р. 1 дол. США = 42,3713). 
Стягнути з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу (правову) допомогу.
В обґрунтування позову зазначає наступне.
07.11.2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк» (Кредитор), з однієї сторони, та ОСОБА_1 (Позичальник), з іншої, було укладено Кредитний договір №ZPO0GA0000000060 (далі – Кредитний договір).
Відповідно до п. 7.1. вказаного договору, Банк зобов`язався надати Позичальникові кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу на строк з 07.11.2007 р. по 07.11.2027 р. включно, у вигляді не поновлювальної лінії (далі – Кредит) у розмірі 108800,00 дол. США на наступні цілі: кредит під заставу житла у розмірі 89600,00 дол. США, а також у розмірі 19200,00 дол. США на сплату страхових платежів у випадках та в порядку передбачених цим Договором, зі сплатою за користування Кредитом відсотків у розмірі 0,92% на місяць на суму залишку заборгованості за Кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 3,00% від суми видатного кредиту у момент надання кредиту, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,20% від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, відсотки за дострокове погашення кредиту та винагороди за проведення додаткового моніторингу. 
Відповідно до п. 7.3. Кредитного договору, забезпеченням виконання Позичальником зобов`язань за даним Договором виступає іпотека квартири: 3-кімнатна квартира загальною площею 77,52 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . 
На виконання п. 7.3. Кредитного договору, 07.11.2007 р. між Закритим акціонерним товариством Комерційним банком «Приватбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», (Іподтекодержатель) та ОСОБА_1 (Іпотекодавець) було укладено Іпотечний договір квартири, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Грибановою О.В., зареєстрований в реєстрі за №1065.
У зв`язку із порушенням ОСОБА_1 порядку та строків виконання взятих на себе зобов`язань за Кредитним договором, 05.05.2009 р. АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до Вознесенівського (Орджонікідзевського) районного суду м. Запоріжжя з позовом про дострокове звернення стягнення на предмет іпотки шляхом продажу предмета іпотеки банком від імені власника в рахунок погашення заборгованості у розмірі 95 025,83 дол. США, шляхом звернення стягнення на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .
Ухвалою Вознесенівського (Орджонікідзевського) районного суду м. Запоріжжя від 10.11.2009 року по справі №2-2478/2009 вказаний позов залишено без розгляду за заявою банку.
Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Пунктом 2.3.7. Кредитного договору встановлено право банку стягнути кредит до настання дати, передбаченої п. 7.1. даного Договору, у т.ч. шляхом звернення стягнення на заставлене майно, при настанні умов, передбачених п. 2.3.3. (в т.ч. порушенні Позичальником зобов`язань, передбачених умовами Договору щодо погашення кредиту, сплати відсотків в порядку, сумах і строки, передбачені п. 7.1. та п. 2.3.3. цього договору).
Враховуючи викладене, банк реалізував своє право на пред`явлення вимоги про дострокове виконання основного зобов`язання в повному обсязі, внаслідок чого строк виконання зобов`язання настав 05.05.2009 року, що припинило право банку на подальше нарахування відсотків за користування кредитними коштами та пені. 
Станом на цю дату, 05.05.2009 року, за розрахунком банку, загальна заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором становила: 90 469,87 дол. США (з них: тіло кредиту — 88 748,56 дол. США, відсотки — 1 522,38 дол. США, комісія — 179,20 дол. США, пеня — 19,73 дол. США).
З метою погашення суми заборгованості про яку її щомісячно повідомляли працівники банку, відповідач продовжила здійснювати платежі на користь банку. 
При цьому, позивач, ОСОБА_1 , не будучи фахівцем в галузі права, помилково виконувала незаконні вимоги банку, внаслідок чого добросовісно продовжувала сплачувати кредит з 05.05.2009 року по 16.11.2017 року включаючи незаконно нараховані відсотки та комісії.
03.12.2020 року АТ КБ «Приватбанк» повторно звернулося до Вознесенівського (Орджонікідзевського) районного суду м. Запоріжжя із позовною заявою до ОСОБА_1 з вимогою звернути стягнення на квартиру загальною площею 77,52 кв. м., житловою площею 38,6 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом продажу вказаного предмету на прилюдних торгах в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №ZPO0GA0000000060 від 07.11.2007 року в розмірі 113283,34 дол.США, а також про виселення з квартири (предмету іпотеки) ОСОБА_1 та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у квартирі, яка є предметом іпотеки. 
Рішенням Вознесенівського (Орджонікідзевського) районного суду м. Запоріжжя від 02.11.2021 року по справі №335/10295/20, з урахуванням ухвали Вознесенівського (Орджонікідзевського) районного суду м. Запоріжжя від 31.10.2022 року про виправлення описки, позов задоволено частково.
09.02.2022 року ОСОБА_1 та 22.07.2022 року АТ КБ «Приватбанк» були подані апеляційні скарги на рішення суду першої інстанції від 02.11.2021 року, за результатами розгляду яких, постановою Запорізького апеляційного суду від 23.11.2022 р. вирішено: 
- апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення; 
- апеляційну скаргу АТ КБ «Приватбанк» задоволено частково; 
- рішення Вознесенівського (Орджонікідзевського) районного суду м. Запоріжжя від 02.11.2021 року по справі №335/10295/20 змінено, а саме збільшено розмір заборгованості за кредитним договором №ZРО0GА0000000060 від 17.11.2007 року до 76228,75 доларів США, судового збору, пов`язаного із розглядом цієї справи судом першої інстанції, до 31901,73 грн. та доповнено резолютивну частину рішення - про зупинення виконання судового рішення у частині звернення стягнення на предмет іпотеки на період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після його припинення або скасування».
Не погоджуючись з вказаними рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, позивачем було подано касаційну скаргу до Верховного Суду. 
17.09.2024 року постановою Верховного Суду у справі №335/10295/20, касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, постанову Запорізького апеляційного суду від 23.11.2022 року по справі №335/10295/20 скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
За наслідками нового розгляду справи, 18.12.2024 року постановою Запорізького апеляційного суду в позові АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки в частині задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки - відмовлено в повному обсязі в зв`язку з фактичним погашенням боргу боржником.
На виконання цієї постанови банк, відповідач визнав факт припинення кредитного договору та зняв обтяження з предмета іпотеки - квартири за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 09.04.2025 року. 
Однак, окрім факту припинення зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором внаслідок належного його виконання, існує переплата за платежами по кредиту в загальній сумі 33 705,38 дол.США., яка розрахована наступним чином: 
Так, за розрахунком банку, станом на 05.05.2009 р. загальна заборгованість за кредитним договором становила 90 469,87 дол.США.
На підставі розрахунку сторони позивача, здійсненого на підставі банківської виписки по рахунку позивачки від 29.01.2021 року в період з 05.05.2009 по 16.11.2017 р.р., ОСОБА_1 було всього сплачено на користь АТ КБ «Приватбанк» - 131 489,91 дол.США.
При цьому, при розрахунку переплаченої суми по кредиту, позивачем розраховано і враховано також суму процентів в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України за період з 05.05.2009 р. по дату повного погашення боргу 09.12.2014 р., в розмірі 7314,66 дол. США. 
Таким чином, ОСОБА_1 , здійснивши платежі на загальну суму 131 489,91 дол. США на користь Банку після 05.05.2009 року, погасила суму боргу повністю в розмірі 90 469,87 дол.США, а також 3% річних, які були розраховані в сумі 7314,66 дол. США, переплатила Відповідачу 33 705,38 дол.США, яка останнім не була повернута в добровільному порядку ОСОБА_1 .
Переплата суми кредиту в розмірі 33 705,38 дол.США розрахована наступним чином: 131 489,91 - 90 469,87 - 7314,66 = 33 705,38 дол.США, де:
131 489,91 дол.США – загальна сума платежів по кредитному договору, здійснені Позивачем в період з 05.05.2009 по 16.11.2017 рр.);
90 469,87 дол.США (заборгованість згідно розрахунку Банку станом на 05.05.2009);
7314,66 дол.США (3% річних, розраховані Позивачем за період 05.05.2009 р. по дату повного погашення боргу 09.12.2014 р).
Отже, позивач не лише повністю погасила суму кредиту, а й переплатила банку зайві 33705,38 дол. США, що підлягають стягненню з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 .
Під час судового розгляду цивільної справи №335/10295/20, питання стягнення на користь ОСОБА_1 вищевказаної суми переплати коштів не вирішувалося, хоча цей факт був повністю доведений розрахунками Позивача, виписками Банку та визнанням АТ КБ «ПриватБанк» факту повного погашення кредиту за договором №ZРО0GА0000000060 від 17.11.2007 р., в зв`язку із чим, позивач вимушена звертатися до суду із цим позовом.
Ухвалою судді Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя від 30.12.2025 року відкрито провадження по вказаній справі, у порядку загального позовного провадження. Встановлено відповідачу строк на подачу відзиву.
05.01.2026 року через систему «Електронний суд» представником відповідача – адвокатом Якушевим С.О. подано відзив на позовну заяву про захист прав споживачів, повернення надмірно сплачених коштів за кредитним договором, в якому просить:
1. Відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в особі представника – адвоката Працевитого Г.О. до АТ КБ «ПриватБанк» про повернення надмірно сплачених коштів за кредитним договором/стягнення безпідставно набутих грошових коштів.
2. У випадку, якщо суд побачить правові підстави для задоволення позовної заяви ОСОБА_1 в особі представника – адвоката Працевитого Г.О. до АТ КБ «ПриватБанк» проповернення надмірно сплачених коштів за кридитним договором/стягнення бузпідставно набутих грошових коштів в сумі 33705,91 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 1420842,30 грн., АТ КБ «ПриватБанк» керуючись ст.ст. 257, 261, 267 ЦК України просить застосувати позовну давність як самостійну окрему правову підставу і відмовити позивачу з цього приводу задоволенні її позовної заяви, а також надав окрему заяву про застосування строку позовної давності.
3. У випадку задоволення або частково задоволенню позову, зазначити у резолютивній частині рішення суду про те, що сума коштів, яка підлягає стягненню з відповідача, зазначена «без відрахування податків і зборів, які підлягатимуть у подальшому утриманню відповідачем як податковим агентом при виплаті позивачу в установленому законом порядку».
4. У випадку задоволення або часткового задоволення позову АТ КБ «ПриватБанк» просить в порядку ч.6 ст.141 ЦПК України зменшити розмір стягнення з відповідача витрат позивача на оплату правничої допомоги адвоката, а також врахувати вимоги ч.6 ст.141 ЦПК України (судові витрати стягуються на користь осіб, які їх понесли пропорційна до задоволеної чи відхиленої частини вимог).
В обґрунтування заперечень, представник відповідача зазначає наступне.
Постановою Запорізького апеляційного суду від 18 грудня 2024 року по справі № 335/10295/20 (з урахуванням висновків та вказівок, викладених у постанові Верховного Суду від 17.09.2024 року по цій справі) апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» залишено без задоволення, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Працевитого Г.О. задоволено, рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 02.11.2021 року у цій справі в частині задоволених позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки: квартиру, загальною площею 77,52 кв.м., житловою площею 38,6 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № ZРО0GА0000000060 від 17.11.2007 року в розмірі 63 676,42 доларів США та в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» витрат по сплаті судового збору в розмірі 26 648,64 грн., скасовано та прийнято в цій частині постанову, якою у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки та в частині стягнення витрат по сплаті судового збору відмовлено. На підставі правових висновків Верховного Суду та юридичних фактів і обставин, задоволено, а саме: рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 02.11.2021 року у цій справі в частині задоволених позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки: квартиру, загальною площею 77,52 кв.м., житловою площею 38,6 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № ZРО0GА0000000060 від 17.11.2007 року в розмірі 63 676,42 доларів США та в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» витрат по сплаті судового збору в розмірі 26 648,64 грн. скасовано та прийнято в цій частині постанову, якою у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки та в частині стягнення витрат по сплаті судового збору відмовлено. На підставі правових висновків Верховного Суду та юридичних фактів і обставин, встановлених у постанові Запорізького апеляційного суду від 18.12.2024 року по справі № 335/10295/20 пред`явлено цей позов, а саме: 
Звернення АТ КБ «ПриватБанк» 05.05.2009 року з позовом змінило порядок, умови і строк дії кредитного договору, на час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі з наслідком того, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти та пеню за кредитом припиняється, а права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України.
ОСОБА_1 свої зобов`язання за кредитним договором № ZРО0GА0000000060 від 07.11.2007 року перед банком виконала, погасивши заборгованість без встановлення судом по цій справі розміру надмірно сплачених коштів.
АТ КБ «ПриватБанк» вважає позов ОСОБА_1 необґрунтованим, позовні вимоги незаконними, а тому не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Позивачем пропущено строк позовної давності для стягнення з АТ КБ «ПриватБанк» надмірно сплачених коштів за кредитним договором чи безпідставно набутих грошових коштів. 
ОСОБА_1 свої зобов`язання за кредитним договором № ZРО0GА0000000060 від 07.11.2007 року перед банком виконала, погасивши заборгованість без встановлення судом по цій справі розміру надмірно сплачених коштів.
Представник відповідача вважає, що відсутні будь-які правові підстави для задоволення позовної заяви ОСОБА_1 , але окрім цього існує додатково самостійна правова підстава для відмови у задоволенні позову – це пропуск строку позовної давності, тому до заявленого позову та позовної вимоги про повернення надмірно сплачених коштів за кредитним договором/стягнення безпідставно набутих грошових коштів в сумі 33705,91 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 142842,30 грн., слід у випадку, ймовірного знаходження підстав для задоволенню позову, судом повинна бути застосована позовна давність відповідно до ст.257 ЦК України, виходячи з наступного.
З даною позовною заявою позивач звернулась 28.11.2025 року. Згідно пункту 7.1 кредитного договору погашення позичальником заборгованості за цим договором здійснювалося щомісячними платежами в сумі 1115,86 доларів США в період сплати з 2 по 7 число кожного місяця, а тому до кожного окремого платежу за договором, здійсненого ОСОБА_1 слід застосовувати позовну давність. 
Представник відповідача посилаючись на правові висновки Верховного Суду зазначає, якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. 
Тому перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з ч. 5 ст. 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Вказане унеможливлює визначення початку перебігу позовної давності окремо для погашення всієї заборгованості за кредитним договором.
У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі ст. 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду процентів, а також попередніх не внесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів.
Також представник відповідача посилається на розрахунки позивача засновані на банківський виписці за кредитним договором, згідно якої за період з 05.05.2009 р. по 16.11.2017 р. ОСОБА_1 було сплачено на користь Банку в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором - 131 489,91 доларів США, що також підтверджується випискою по рахунку № НОМЕР_1 за період з 06.0952009 р. по 14.09.2020 р., відкритого Банком на підставі п.7.2 кредитного договору для виконання кредитного договору та зарахування коштів, що надходили від позичальника/ ОСОБА_1 і спрямовувалися на погашення заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороді та пені. 
Як зазначено у постанові Запорізького апеляційного суду від 18.12.2020 року у справі №335/10295/20, заборгованість ОСОБА_1 перед АТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором №ZPO0GA0000000060 від 07.11.2007 року складала загальну суму заборгованості за кредитом 90 469,87 доларів США.
Таким чином, різниця між сумою сплачених позичальником коштів за період з 05.05.2009 р. по 14.09.2020 р. – 131 489,91 доларів США та сумою боргу за кредитним договором в розмірі 90 469,87 доларів США станом на 05.05.2009 р. – це змінений кредитором строк кредитування шляхом звернення АТ КБ «ПриватБанк» з позовом дорівнює 41 020,04 доларів США, що є стороною позивача сумою переплати/надмірно сплаченими коштами, які підлягають стягненню з відповідача. 
Також представник відповідача посилається на банківську виписку по рахунку № НОМЕР_1 за період з 06.05.2009 р. по 14.09.2020 р., останній платіж ОСОБА_1 здійснила 16.11.2017 р. в сумі 370,00 доларів, а повне погашення заборгованості за кредитним договором, враховуючи висновки Запорізького апеляційного суду у постанові від 18.12.2024 р. з урахуванням висновків та вказівок, викладених у постанові Верховного суду від 17.09.2024 р. у цій справі, було здійснено позичальником вже 03.10.2014 р., що підтверджується випискою по рахунку № НОМЕР_1 за період з 06.05.2009 р. по 03.10.2015 р., згідно якої вже 03.10.2014 було сплачено коштів ОСОБА_1 в сумі 91 413,00 доларів США, що є датою фактичного виконання грошових зобов`язань позичальника перед АТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором № ZPO0GA0000000060 від 07.11.2007 р. 
Таким чином, з 03.10.2014 року ОСОБА_1 могла не сплачувати кошти за договором та пред`явити позов до АТ КБ «ПриватБанк» та з цієї дати слід рахувати початок перебігу строку позовної давності в порядку ч.1 ст.261 ЦК України. 
Постановою Кабінету Міністрів України «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 27.06.2023 № 651 карантин, установлений на всій території України з 12.03.2020 р., був відмінений з 24 год. 00 хв. 30.06.2023 р. на всій території України. 
Разом з цим, Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15.03.2022 р. №2120-ІХ, який набрав чинності 17.03.2022 р., розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 19, згідно з яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені ст. ст. 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.
Пунктом 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, в редакції, відповідно до Закону України «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини» від 08.11.2023 р. № 3450-IX, який набрав чинності 30.01.2024 р. та був чинним на момент звернення позивача до суду, встановлено, що у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.
Однак, перебіг позовної давності в Україні був відновлений з 4 вересня 2025 року на підставі Закону № 4434-IX. Це означає, що строки, які були призупинені через карантин (з 02.04.2020 р.) та воєнний стан (з 17.03.2022 р.), знову відновили свій хід, продовжуючись з того дня, на якому зупинилися. Якщо строк вже минув до дати зупинки (02.04.2020 р.), він не поновлюється.
Закон України №4434-ІХ відновив перебіг строків позовної давності з 04.09.2025 р., скасувавши їх зупинку на час карантину та воєнного стану, тому дата пропущеної дії залежатиме від того, коли саме виникло порушення права та сплив звичайний строк. Якщо право порушено після 04.09.2025 р., починається повний відлік строку, якщо до 04.09.2025 р., то з цієї дати починає спливати залишок строку, що залишився до його закінчення, враховуючи періоди зупинки від 2020 р. до 2025 р.
Таким чином, звернення ОСОБА_1 28.11.2025 року з останньою подією 16.11.2017 року є пропуском строку позовної давності, оскільки Закону України №4434-ІХ відновив перебіг строків з 04.09.2025 року.
Також представник відповідача посилається на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 01.11.2021 року у цивільній справі №335/1825/21, у якій брали участь ті самі особи, щодо якої встановлені ці обставини, за змістом якого суди по справі №335/1825/21 дійшли до висновку, що умови кредитного договору викладені в п.3.6, п.7.1 (щодо сплати винагороди за надання фінансового інструменту) є несправедливими, оскільки є такими, що не підлягають сплаті на користь банку за дії, які він вчиняє на свою користь, а саме надання кредиту, ведення справи, укладення договору та інше. Однак, враховуючи, що з умовами викладеними в даних пунктах кредитного договору ОСОБА_1 була ознайомлення в день його підписання, і в цей же день мала можливість та довідався про порушення свого права, суд вважає, що перебіг строку позовної давності щодо визнання не дійсними вказаних положень кредитного договору має обраховуватись відповідно до частини 1 статті 261 ЦК України, тобто з моменту, коли ОСОБА_1 довідалася або могла довідатися про порушення свого права, а саме з 07.11.2007 року. 
12.01.2026 року представником позивача – адвокатом Працевитим Г.О. через систему «Електронний суд» подано відповідь на відзив в якій надав додаткові пояснення та наполягав на задоволенні позовних вимог.
05.03.2026 року під час судового розгляду представником позивача – адвокатом Димитрашко Д.В. через систему «Електронний суд» подано додаткові пояснення у справі і також наполягав на задоволенні позовних вимог та 06.03.2026 року представником відповідача – адвокатом Якушевим С.О. через систему «Електронний суд» надано додаткові заперечення на пояснення представника позивача. 
Ухвалою Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя від 02.02.2026 року закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в особі представника адвоката Працевитого Г.О. до АТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживачів, повернення надмірно сплачених коштів за кредитним договором до судового розгляду по суті.
В судовому засіданні представник позивача – адвокат Димитрашко Д.В. позов підтримав та наполягав на задоволенні позовних вимог з підстав викладених у позові та відповіді на відзив.
В судовому засіданні представник відповідача – адвокат Якушев С.О. проти задоволення позову заперечував з підстав, викладених у відзиві на позов. 
Заслухавши доводи сторін, дослідивши і вивчивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд приходить до висновку про відмову в задоволення позовних вимог з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.
На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Судом встановлено, що 28.11.2025 року позивач ОСОБА_1 в особі представника – адвоката Працевитого Г.О. звернулась до суду з позовом до АТ КБ «ПриватБанк» про повернення надмірно сплачених коштів за кредитним договором сумі 33 705,91 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 1 420 842 30 грн. на підставі ст.1212 ЦК України. 
Постановою Запорізького апеляційного суду від 18 грудня 2024 року по справі № 335/10295/20 (з урахуванням висновків та вказівок, викладених у постанові Верховного Суду від 17.09.2024 року по цій справі) апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» залишено без задоволення, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Працевитого Г.О. задоволено, рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 02.11.2021 року у цій справі в частині задоволених позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки: квартиру, загальною площею 77,52 кв.м., житловою площею 38,6 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № ZРО0GА0000000060 від 17.11.2007 року в розмірі 63 676,42 доларів США та в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» витрат по сплаті судового збору в розмірі 26 648,64 грн., скасовано та прийнято в цій частині постанову, якою у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки та в частині стягнення витрат по сплаті судового збору відмовлено.
На підставі правових висновків Верховного Суду та юридичних фактів і обставин, встановлених у постанові Запорізького апеляційного суду від 18.12.2024 року по справі № 335/10295/20 пред`явлено цей позов, а саме: 
-звернення АТ КБ «ПриватБанк» 05.05.2009 року з позовом змінило порядок, умови і строк дії кредитного договору, на час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі з наслідком того, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти та пеню за кредитом припиняється, а права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України;
- ОСОБА_1 свої зобов`язанням за кредитним договором № ZРО0GА0000000060 від 07.11.2007 року перед банком виконала, погасивши заборгованість без встановлення судом по цій справі розміру надмірно сплачених коштів.
07.11.2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк» (Кредитор), з однієї сторони, та ОСОБА_1 (Позичальник), з іншої, було укладено Кредитний договір №ZPO0GA0000000060 (далі – Кредитний договір).
Відповідно до п. 7.1. вказаного договору, Банк зобов`язався надати Позичальникові кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу на строк з 07.11.2007 р. по 07.11.2027 р. включно, у вигляді не поновлювальної лінії (далі – Кредит) у розмірі 108800,00 дол. США на наступні цілі: кредит під заставу житла у розмірі 89600,00 дол. США, а також у розмірі 19200,00 дол. США на сплату страхових платежів у випадках та в порядку передбачених цим Договором, зі сплатою за користування Кредитом відсотків у розмірі 0,92% на місяць на суму залишку заборгованості за Кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 3,00% від суми видатного кредиту у момент надання кредиту, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,20% від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, відсотки за дострокове погашення кредиту та винагороди за проведення додаткового моніторингу. 
Відповідно до п. 7.3. Кредитного договору, забезпеченням виконання Позичальником зобов`язань за даним Договором виступає іпотека квартири: 3-кімнатна квартира загальною площею 77,52 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . 
На виконання п. 7.3. Кредитного договору, 07.11.2007 р. між Закритим акціонерним товариством Комерційним банком «Приватбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», (Іподтекодержатель) та ОСОБА_1 (Іпотекодавець) було укладено Іпотечний договір квартири, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Грибановою О.В., зареєстрований в реєстрі за №1065.
У зв`язку із порушенням ОСОБА_1 порядку та строків виконання взятих на себе зобов`язань за Кредитним договором, 05.05.2009 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до Вознесенівського (Орджонікідзевського) районного суду м. Запоріжжя з позовом про дострокове звернення стягнення на предмет іпотки шляхом продажу предмета іпотеки банком від імені власника в рахунок погашення заборгованості у розмірі 95 025,83 дол. США, шляхом звернення стягнення на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .
Ухвалою Вознесенівського (Орджонікідзевського) районного суду м. Запоріжжя від 10.11.2009 року по справі №2-2478/2009 вказаний позов залишено без розгляду за заявою Банку.
Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Пунктом 2.3.7. Кредитного договору встановлено право Банку стягнути Кредит до настання дати, передбаченої п. 7.1. даного Договору, у т.ч. шляхом звернення стягнення на заставлене майно, при настанні умов, передбачених п. 2.3.3. (в т.ч. порушенні Позичальником зобов`язань, передбачених умовами Договору щодо погашення кредиту, сплати відсотків в порядку, сумах і строки, передбачені п. 7.1. та п. 2.3.3. цього договору).
Враховуючи викладене, банк реалізував своє право на пред`явлення вимоги про дострокове виконання основного зобов`язання в повному обсязі, внаслідок чого строк виконання зобов`язання настав 05.05.2009 року, що припинило право банку на подальше нарахування відсотків за користування кредитними коштами та пені. 
Станом на цю дату, 05.05.2009 року, за розрахунком банку, загальна заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором становила: 90 469,87 дол. США (з них: тіло кредиту — 88 748,56 дол. США, відсотки — 1 522,38 дол. США, комісія — 179,20 дол. США, пеня — 19,73 дол. США).
З метою погашення суми заборгованості відповідач продовжила здійснювати платежі на користь банку у період з 05.05.2009 р. по 16.11.2017 р.
03.12.2020 року АТ КБ «Приватбанк» повторно звернулося до Вознесенівського (Орджонікідзевського) районного суду м. Запоріжжя із позовною заявою до ОСОБА_1 з вимогою звернути стягнення на квартиру загальною площею 77,52 кв. м., житловою площею 38,6 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом продажу вказаного предмету на прилюдних торгах в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №ZPO0GA0000000060 від 07.11.2007 р. в розмірі 113283,34 дол.США, а також про виселення з квартири (предмету іпотеки) ОСОБА_1 та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у квартирі, яка є предметом іпотеки. 
Рішенням Вознесенівського (Орджонікідзевського) районного суду м. Запоріжжя від 02.11.2021 року по справі №335/10295/20, з урахуванням ухвали Вознесенівського (Орджонікідзевського) районного суду м. Запоріжжя від 31.10.2022 року про виправлення описки, позов задоволено частково.
09.02.2022 року ОСОБА_1 та 22.07.2022 року АТ КБ «Приватбанк» були подані апеляційні скарги на рішення суду першої інстанції від 02.11.2021 року, за результатами розгляду яких, постановою Запорізького апеляційного суду від 23.11.2022 року вирішено: 
- апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення; 
- апеляційну скаргу АТ КБ «Приватбанк» задоволено частково; 
- рішення Вознесенівського (Орджонікідзевського) районного суду м. Запоріжжя від 02.11.2021 року по справі №335/10295/20 змінено, а саме збільшено розмір заборгованості за кредитним договором №ZРО0GА0000000060 від 17.11.2007 року до 76228,75 доларів США, судового збору, пов`язаного із розглядом цієї справи судом першої інстанції, до 31901,73 грн. та доповнено резолютивну частину рішення - про зупинення виконання судового рішення у частині звернення стягнення на предмет іпотеки на період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після його припинення або скасування.
Не погоджуючись з вказаними рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, позивачем було подано касаційну скаргу до Верховного Суду. 
17.09.2024 року постановою Верховного Суду у справі №335/10295/20, касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, постанову Запорізького апеляційного суду від 23.11.2022 року по справі №335/10295/20 скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
За наслідками нового розгляду справи, 18.12.2024 року постановою Запорізького апеляційного суду в позові АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки в частині задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовлено в повному обсязі в зв`язку з фактичним погашенням боргу боржником.
На виконання цієї постанови банк, відповідач визнав факт припинення кредитного договору та зняв обтяження з предмета іпотеки - квартири за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 09.04.2025 р. 
Однак, окрім факту припинення зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором внаслідок належного його виконання, існує переплата за платежами по кредиту в загальній сумі 33 705,38 дол.США., яка розрахована наступним чином: 
Так, за розрахунком банку, станом на 05.05.2009 р. загальна заборгованість за кредитним договором становила 90 469,87 дол.США.
На підставі розрахунку сторони позивача, здійсненого на підставі банківської виписки по рахунку позивачки від 29.01.2021 р., в період з 05.05.2009 по 16.11.2017 рр., ОСОБА_1 було всього сплачено на користь АТ КБ «Приватбанк» - 131 489,91 дол.США.
При цьому, при розрахунку переплаченої суми по кредиту, позивачем розраховано і враховано також суму процентів в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України за період з 05.05.2009 р. по дату повного погашення боргу 09.12.2014 р., в розмірі 7 314,66 дол. США. 
Таким чином, ОСОБА_1 , здійснивши платежі на загальну суму 131 489,91 дол. США на користь Банку після 05.05.2009 р., погасила суму боргу повністю в розмірі 90 469,87 дол.США, а також 3% річних, які були розраховані в сумі 7314,66 дол. США, переплатила Відповідачу 33 705,38 дол.США, яка останнім не була повернута в добровільному порядку ОСОБА_1 .
Переплата суми кредиту в розмірі 33 705,38 дол.США розрахована наступним чином: 131 489,91 - 90 469,87 - 7314,66 = 33 705,38 дол.США, де:
131 489,91 дол.США – загальна сума платежів по кредитному договору, здійснені Позивачем в період з 05.05.2009 по 16.11.2017 рр.);
90 469,87 дол.США (заборгованість згідно розрахунку Банку станом на 05.05.2009);
7314,66 дол.США (3% річних, розраховані Позивачем за період 05.05.2009 р. по дату повного погашення боргу 09.12.2014 р).
Отже, Позивач не лише повністю погасила суму кредиту, а й переплатила Банку зайві 33705,38 дол. США, що підлягають стягненню з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 .
Під час судового розгляду цивільної справи №335/10295/20, питання стягнення на користь ОСОБА_1 вищевказаної суми переплати коштів не вирішувалося, хоча цей факт був повністю доведений розрахунками позивача, виписками Банку та визнанням АТ КБ «ПриватБанк» факту повного погашення кредиту за договором №ZРО0GА0000000060 від 17.11.2007 р.
На підставі викладеного, представник позивача просить стягнути з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 безпідставно набуті грошові кошти в розмірі 33705,91 дол. США, що за курсом НБУ еквівалентно 1 428 163,22 грн. (курс НБУ на 25.11.2025 р. 1 дол. США = 42,3713). 
Як убачається з відзиву представника відповідача, останній на підставі ч.4 ст.267 ЦК України просить суд застосувати строк позовної давності та відмовити позивачу повністю в задоволенні позову з підстав, зазначених у відзиві на позов та окремій заяві про застосування позовної давності. 
Суд погоджується з доводами представника відповідача з наступних підстав. 
З даною позовною заявою позивач звернулась 28.11.2025 року. Згідно пункту 7.1 кредитного договору погашення позичальником заборгованості за цим договором здійснювалося щомісячними платежами в сумі 1115,86 доларів США в період сплати з 2 по 7 число кожного місяця, а тому до кожного окремого платежу за договором, здійсненого ОСОБА_1 слід застосовувати позовну давність. 
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28.03.2018 року у справі №444/9519/12 (провадження №14-10цс18) зазначає, якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. 
Тому перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з ч. 5 ст. 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Вказане унеможливлює визначення початку перебігу позовної давності окремо для погашення всієї заборгованості за кредитним договором.
У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі ст. 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду процентів, а також попередніх не внесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів.
Відповідно до розрахунків позивача засновані на банківський виписці за кредитним договором, згідно якої за період з 05.05.2009 р. по 16.11.2017 р. ОСОБА_1 було сплачено на користь банку в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором - 131 489,91 доларів США, що також підтверджується випискою по рахунку № НОМЕР_1 за період з 06.05.2009 р. по 14.09.2020 р., відкритого Банком на підставі п.7.2 кредитного договору для виконання кредитного договору та зарахування коштів, що надходили від позичальника/ ОСОБА_1 і спрямовувалися на погашення заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороді та пені. 
Як зазначено у постанові Запорізького апеляційного суду від 18.12.2020 року у справі №335/10295/20, заборгованість ОСОБА_1 перед АТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором №ZPO0GA0000000060 від 07.11.2007 р. складала загальну суму заборгованості за кредитом 90 469,87 доларів США.
Таким чином, різниця між сумою сплачених позичальником коштів за період з 05.05.2009 р. по 14.09.2020 р. – 131 489,91 доларів США та сумою боргу за кредитним договором в розмірі 90 469,87 доларів США станом на 05.05.2009 р. – це змінений кредитором строк кредитування шляхом звернення АТ КБ «ПриватБанк» з позовом дорівнює 41020,04 доларів США, що є стороною позивача сумою переплати/надмірно сплаченими коштами, які підлягають стягненню з відповідача. 
Відповідно до банківської виписки по рахунку № НОМЕР_1 за період з 06.05.2009 р. по 14.09.2020 р., останній платіж ОСОБА_1 здійснила 16.11.2017 р. в сумі 370,00 доларів, а повне погашення заборгованості за кредитним договором, враховуючи висновки Запорізького апеляційного суду у постанові від 18.12.2024 року з урахуванням висновків та вказівок, викладених у постанові Верховного суду від 17.09.2024 року у цій справі, було здійснено позичальником вже 03.10.2014 року, що підтверджується випискою по рахунку № НОМЕР_1 за період з 06.05.2009 р. по 03.10.2015 р., згідно якої вже 03.10.2014 було сплачено коштів ОСОБА_1 в сумі 91 413,00 доларів США, що є датою фактичного виконання грошових зобов`язань позичальника перед АТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором № ZPO0GA0000000060 від 07.11.2007 року. 
Таким чином, з 03.10.2014 року ОСОБА_1 могла не сплачувати кошти за договором та пред`явити позов до АТ КБ «ПриватБанк» та з цієї дати слід рахувати початок перебігу строку позовної давності в порядку ч.1 ст.261 ЦК України. 
Крім того, Постановою Кабінету Міністрів України «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 27.06.2023 № 651 карантин, установлений на всій території України з 12.03.2020 р., був відмінений з 24 год. 00 хв. 30.06.2023 р. на всій території України. 
Разом з цим, Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15.03.2022 р. №2120-ІХ, який набрав чинності 17.03.2022 р., розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 19, згідно з яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені ст. ст. 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.
Пунктом 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, в редакції, відповідно до Закону України «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини» від 08.11.2023 р. № 3450-IX, який набрав чинності 30.01.2024 р. та був чинним на момент звернення позивача до суду, встановлено, що у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.
Однак, перебіг позовної давності в Україні був відновлений з 4 вересня 2025 року на підставі Закону № 4434-IX. Це означає, що строки, які були призупинені через карантин (з 02.04.2020 р.) та воєнний стан (з 17.03.2022 р.), знову відновили свій хід, продовжуючись з того дня, на якому зупинилися. Якщо строк вже минув до дати зупинки (02.04.2020 р.), він не поновлюється.
Закон України №4434-ІХ відновив перебіг строків позовної давності з 04.09.2025 р., скасувавши їх зупинку на час карантину та воєнного стану, тому дата пропущеної дії залежатиме від того, коли саме виникло порушення права та сплив звичайний строк. Якщо право порушено після 04.09.2025 року, починається повний відлік строку, якщо до 04.09.2025 року, то з цієї дати починає спливати залишок строку, що залишився до його закінчення, враховуючи періоди зупинки від 2020 року до 2025 року.
Таким чином, звернення ОСОБА_1 28.11.2025 року. з останньою подією 16.11.2017 року є пропуском строку позовної давності, оскільки Закону України №4434-ІХ відновив перебіг строків з 04.09.2025 року.
Крім того, відповідно до рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 01.11.2021 року у цивільній справі №335/1825/21, у якій брали участь ті самі особи, щодо якої встановлені ці обставини, за змістом якого суди по справі №335/1825/21 дійшли до висновку, що умови кредитного договору викладені в п.3.6, п.7.1 (щодо сплати винагороди за надання фінансового інструменту) є несправедливими, оскільки є такими, що не підлягають сплаті на користь банку за дії, які він вчиняє на свою користь, а саме надання кредиту, ведення справи, укладення договору та інше. Однак, враховуючи, що з умовами викладеними в даних пунктах кредитного договору ОСОБА_1 була ознайомлення в день його підписання, і в цей же день мала можливість та довідався про порушення свого права, суд вважає, що перебіг строку позовної давності щодо визнання не дійсними вказаних положень кредитного договору має обраховуватись відповідно до частини 1 статті 261 ЦК України, тобто з моменту, коли ОСОБА_1 довідалася або могла довідатися про порушення свого права, а саме з 07.11.2007 року. 
Право на звернення до суду за захистом кореспондується зі статтею 256 ЦК України, яка встановлює для особи часові межі для звернення до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу та називає їх позовною давністю.
Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України).
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).
Початок перебігу позовної давності визначається в статті 261 ЦК України.
За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).
За статтею 261 ЦК України початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
Початок перебігу позовної давності, підстави зупинення та переривання перебігу позовної давності визначені законодавством у імперативних нормах матеріального права, проте частина п`ята статті 267 ЦК України надає суду право визнавати поважними причини пропуску позовної давності і захищати порушене право.
Відмовити у позові у зв`язку з пропуском позовної давності можна лише за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.
Таким чином, якщо позовні вимоги судом визнано обґрунтованими, а сторона у справі заявила про сплив позовної давності, суд зобов`язаний застосувати до спірних правовідносин положення статті 267 ЦК України і вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто або відмовити в позові у зв`язку зі спливом позовної давності, або, за наявності поважних причин її пропуску, - захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 914/3224/16 зроблено висновок, що закон не пов`язує перебіг позовної давності з ухваленням судового рішення про порушення права особи. Тому перебіг позовної давності починається від дня, коли позивач довідався або міг довідатися про порушення його права, а не від дня, коли таке порушення було підтверджене судовим рішенням.
З врахуванням наведеного, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, та враховуючи факт того, що представник позивача ОСОБА_1 – адвокат Працевитий Г.О. звернувся до суду за захистом порушеного права з пропуском, встановленого ст. 257 ЦК України трьох річного строку позовної давності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову з цих підстав. 
Враховуючи, що у задоволенні позовних вимог відмовлено, розподіл судових витрат, у відповідності до статті 141 ЦПК України, не здійснюється.
Керуючись ст.ст. 2, 4, 5, 81, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 в особі представника адвоката Працевитого Геннадія Олександровича до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів, повернення надмірно сплачених коштів за кредитним договором в зв`язку зі спливом строку позовної давності - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повний текст рішення складено 22 червня 2026 року.
Інформація про учасників справи відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України
Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 .
Відповідач: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», ЄДРПОУ 14360570, адреса 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1-Д. 

Суддя          А.В.Воробйов