ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2026 року | Луцьк | Справа № 140/6953/26

Волинський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого-судді Мачульського В.В., 
при секретарі судового засідання Аршулік С.Р.,
за участю представника позивача Мартинюка С.В.,
представника відповідача Яртись І.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Агротехніка» до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, 

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Агротехніка» (далі – ТОВ «Агротехніка», позивач) звернулося з позовом до Головного управління ДПС у Волинській області (далі – ГУ ДПС у Волинській області, відповідач, контролюючий орган) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень:
- №00611503202301 від 20.03.2026 року форми «Д»; 
- №0061400706 від 20.03.2026 року форми «Р»; 
- №0061410706 від 20.03.2026 року форми «В4»; 
- №0061420706 від 20.03.2026 року форми «Р».
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 25.03.2026 ТОВ «Агротехніка» було отримано податкові повідомлення-рішення форми «Д» від 20.03.2026 року №00611503202301; форми «Р» від 20.03.2026 року №0061400706; форми «В4» від 20.03.2026 року №0061410706; форми «Р» від 20.03.2026 року №0061420706. Усі податкові повідомлення-рішення було складено ГУ ДПС у Волинській області на підставі акту перевірки №3355/07-06/21750952 від 16.02.2026. Не погодившись з висновками акту перевірки та вищезгаданими податковими повідомленнями-рішеннями, позивач в порядку передбаченому ст.56 Податкового кодексу України звернувся до Державної податковою служби України з скаргою вих. №1-4/51 від 06.04.2026, в якій просив скасувати вищевказані податкові повідомлення рішення. За результатами процедури досудового оскарження податкових повідомлень-рішень, ДПС України рішенням від 19.05.2026 вих.№12915/6/99 00-06-01-01-06, оскаржувані податкові повідомлення-рішення було залишено без змін, а скаргу – без задоволення. Позивач вважає оскаржувані податкові повідомлення-рішення протиправними та такими, що винесені відповідачем без належного з`ясування обставин справи та всупереч нормам податкового законодавства, з огляду на наступне.
Відповідачем в акті перевірки встановлено, і позивачем підтверджується, що RISTERS-A GmbH є резидентом Республіки Австрія, метою господарської діяльності компанії є участь у підприємствах та товариствах (холдинг). Компанію створено 25.06.2020, її засновником є фізична особа резидент України ОСОБА_1 .
Компанія RISTERS-A GmbH протягом вказаного в оскаржуваному податковому повідомленні-рішенні періоді володіла часткою статутного капіталу ТзОВ «Агротехніка», що в силу приписів пункту 7 статті 5 Конвенції не є підставою для твердження про наявність у нерезидента постійного представництва в Україні, проте на підставі підпункту «а» пункту 2 статті 10 Конвенції дає право на застосування пільгової ставки податку 5% від загальної суми дивідендів.
Обґрунтовуючи наявність постійного представництва нерезидента на території України, ГУ ДПС у Волинській області в акті перевірки було зазначено, що представництво інтересів компанії RISTERS-A GmbH на території України на підставі довіреностей здійснювали фізичні особи-резиденти України ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які діяли виключно aбo майже виключно в інтересах підприємств, які є пов`язаними особами та належать громадянину України ОСОБА_1 , не будучи обмежені директором RISTERS-A GmbH в прийнятті рішень, здійснювали управління активами нерезидента безпосередньо на території України, не отримуючи жодної винагороди за свої послуги з представлення інтересів нерезидента, при цьому отримували заробітну плату та інші виплати від українських підприємств, бенефіціарним власником яких є власник RISTERS-A GmbH ОСОБА_1 . 
Крім того, відповідач помилкового вважає, що підприємницька діяльність RISTERS-A GmbH на території є систематичною, починаючи з 2020 pоку, відноситься до основного виду діяльності підприємства та призводить до отримання переважної частки доходів компанії, починаючи з 2023 pоку у компанії RISTERS-A GmbH на території України наявний офіс, розміщений за адресою реєстрації дочірніх компаній RISTERS-A GmbH. Такі доводи жодним чином не доводять наявності порушень законодавства в діях позивача. 
Зауважує, що відповідно до підпункту 14.1.81 пункту 14.1 статті 14 ПК України інвестиції - господарські операції, які передбачають придбання основних засобів, нематеріальних активів, корпоративних прав та/або цінних паперів в обмін на кошти або майно. Інвестиції поділяються на: а) капітальні інвестиції - господарські операції, що передбачають придбання будинків, споруд, інших об`єктів нерухомої власності, інших основних засобів і нематеріальних активів, що підлягають амортизації відповідно до норм цього Кодексу; б) фінансові інвестиції - господарські операції, що передбачають придбання корпоративних прав, цінних паперів, деривативів та/або інших фінансових інструментів. Фінансові інвестиції поділяються на: прямі інвестиції - господарські операції, що передбачають внесення коштів або майна в обмін на корпоративні права, емітовані юридичною особою при їх розміщенні такою особою; портфельні інвестиції господарські операції, що передбачають купівлю цінних паперів, деривативів та інших фінансових активів за кошти на фондовому ринку або біржовому товарному ринку; в) реінвестиції - господарські операції, що передбачають здійснення капітальних або фінансових інвестицій за рахунок прибутку, отриманого від інвестиційних операцій. 
При цьому згідно з підпунктом 14.1.90 пункту 14.1 статті 14 ПК України корпоративні права - права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами. Отже, інвестиційна діяльність, зокрема придбання корпоративних прав, є господарською діяльністю в розумінні ПК України, проте саме по собі володіння корпоративними правами не є такою діяльністю, оскільки права володільця частки в статутному капіталі визначаються законом та статутними документами. 
Відповідно до вказаних в акті перевірки довіреностей, повірені особи були уповноважені компанією RISTERS-A GmbH на представництво її інтересів виключно в межах повноважень, визначених даними довіреностями, без можливості самостійного прийняття рішень щодо розпорядження всіма активами RISTERS-A GmbH як директори, акціонери чи бенефіціарні власники тощо. В описаних а акті перевірки протоколах загальних зборів ТзОВ «Агротехніка» вказані особи приймали участь виключно у розподіленні прибутку ТзОВ «Агротехніка» як представники учасника RISTERS-A GmbH.
Крім того, ГУ ДПС у Волинській області не подавалися запити до компетентних органів Республіки Австрія та не з`ясовувалось, які види діяльності вказаної компанії передбачені її статутом, які доходи отримує дана компанія від своєї господарської діяльності та чи дійсно отримані дивіденди є єдиним її прибутком. Акт перевірки не містить порівняльний аналіз господарської діяльності RISTERS-A GmbH на території Республіки Австрія та на території України, висновків про тотожність (істотність, значущість тощо) діяльності постійного представництва основній діяльності нерезидента. 
З огляду на викладене, твердження ГУ ДПС у Волинській області про те, що діяльність уповноважених осіб RISTERS-A GmbH на території України носить характер постійного представництва не відповідає положенням чинного законодавства не підтверджена належними та допустимими доказами.
Додатково просить звернути увагу на те, що хибність і безпідставність тверджень ГУ ДПС у Волинській області про наявність у RISTERS-A GmbH постійного представництва в Україні уже раніше була підтверджена рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 22.01.2026 у справі № 140/15582/25 та рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 06.08.2025 по справі №140/5587/25 залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 29.10.2025.
Також щодо одного із порушень контролюючий орган вказує, з про заниження фінансового результату до оподаткування відбулось за рахунок завищення витрат, зокрема по взаємовідносинах по контрагентах ФОП ОСОБА_4 , ФОП ОСОБА_5 , ФОП ОСОБА_6 (Мокич) та ФОП ОСОБА_7 . Позивач зазначає, що у період охоплений перевіркою, вищевказаними контрагентами для ТОВ «Агротехніка» надавалися послуги, необхідні для забезпечення господарської діяльності останнього. При цьому актом перевірки фактично підтверджується, що ТОВ «Агротехніка» до перевірки було надано первинні документи (договори, акти здачі-прийняття робіт (надання послуг, докази фактичної оплати наданих послуг). Жоден з наданих документів не було у встановленому законом порядку визнано недійсним, або таким до суперечить законодавству.
Зазначає, що висновки про відсутність у контрагентів трудових та матеріальних ресурсів зроблено контролюючим органом на підставі аналізу зібраної та опрацьованої узагальненої податкової інформації, однак така податкова інформація носить виключно інформативний характер. Посилання контролюючого органу на таку інформацію, як критерій оцінки реальності господарських операцій, є безпідставними, оскільки фактично надані до перевірки первинні документи не були проаналізовані в акті перевірки, а тому така інформація не відповідає критерію юридичної значимості та не є допустимим і достовірним доказом у розумінні процесуального закону. Така інформація сама собою не доводить та не може свідчити про наявність податкових правопорушень.
Усі описані в акті перевірки господарські операції ТОВ «Агротехніка» з придбання послуг у фізичних осіб-підприємців мали реальний характер, були використані для потреб господарської діяльності товариства для отримання прибутку, оформлені первинними документами.
Додатково зазначає, що господарські операції з отримання позивачем послуг від перерахованих в акті перевірки контрагентів – фізичних осіб підприємців мали місце і до звітних періодів описаних в акті перевірки, зокрема у 2019, 2020, 2021 роках, що підтверджується оборотно-сальдовими відомостями по рахунку 631 за відповідні періоди, які були перевірені органами ДПС. Жодних зауважень до позивача, щодо раніше здійснених операцій з придбання послуг у ФОП ОСОБА_4 , ФОП ОСОБА_5 , ФОП ОСОБА_8 , ФОП ОСОБА_9 зі сторони контролюючих органів не було.
Щодо встановленого відповідачем порушення про списання з балансу дебіторську заборгованість, строк позовної давності, якої минув (Дт 944 -Кт38 - «списано сумнівні та безнадійні борги...» ТОВ «Майдан Мисливський» код ЄДРПОУ 30435904 у сумі 79 575 грн., зазначає що списання з балансу вказаної дебіторської заборгованості було здійснено 30.09.2022 року, тобто після спливу встановленого законодавством 3-х річного терміну позовної давності. Таким чином порушення податкового законодавства зі сторони ТОВ «Агротехніка» в даному випадку відсутні.
Також позивач категорично не погоджується із прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями з тих підстав, що наведена в акті перевірки інформація про взаємовідносини постачальників ТОВ «Агротехніка» з рядом третіх осіб та дослідження постачальників по ланцюгу до товаровиробника товару та не встановлення кінцевого товаровиробника не може бути підставою для віднесення окремих господарських операцій до нікчемних та таких, що спрямовані не на досягнення відповідного економічного результату та правових наслідків. Так, в акті перевірки згадано юридичних осіб з якими ТОВ «Агротехніка» взагалі не здійснювало господарських операцій. Тому ці посилання також не можуть бути правовою підставою для висновків органів ДПС щодо наявності в діях ТОВ «Агротехніка» порушень норм та вимог чинного законодавства України.
На час здійснення господарської операції, що стала об`єктом перевірки, ФГ «Зерно-Ташлик», ТОВ «ВПК ЕМІК» та ФГ «АГРОЗЕР ОІЛ» були належним чином зареєстровані в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, перебували на обліку в органах державної податкової служби, були зареєстровані органом державної податкової служби платниками податку на додану вартість. У відповідності до вимог чинного законодавства України, складені за наслідками господарських операцій податкові накладні були перевірені та зареєстровані органом державної податкової служби в ЄРПН, їх реєстрація не була зупинена податковим органом, що свідчить про відсутність будь-якого із критеріїв ризиковості здійснення операції, або ризиковості платника податку, достатніх для зупинення реєстрації податкових накладних. 
Таким чином, ТОВ «Агротехніка» перед початком господарських відносин з згаданими в акті перевірки контрагентами зробило все від нього залежне, щоб встановити правомірність поведінки свого контрагента та діяло обачно, вибираючи контрагента, здійснюючи господарську діяльність. 
Реальність понесених ТОВ «Агротехніка» витрат на придбання товару в вказаних в акті перевірки постачальників підтверджується платіжними дорученнями, згідно яких була проведена повна оплата товару. Таким чином, незалежно від того чи мали чи ні місце порушення законодавства з боку ФГ «Зерно-Ташлик», ТОВ «ВПК ЕМІК» та ФГ «АГРОЗЕР ОІЛ» ГУ ДПС у Волинській області не має права стверджувати про порушення ТОВ «АГРОТЕХНІКА» вимог податкового законодавства, оскільки в акті перевірки не наведено жодного доказу наявності порушень в діях саме ТОВ «АГРОТЕХНІКА».
На підставі вищевикладеного просив позов задовольнити повністю.
Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 05.06.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній справі, судовий розгляд справи ухвалено проводити за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання у даній адміністративній справі на 11:00 23.06.2026.
Також ухвалою суду від 05.06.2026 витребувано від Бюро економічної безпеки України копії документів вилучених у ТОВ «Агротехніка» по господарських операціях з ФГ «Зерно Ташлик», ТОВ «ВПК Емік» та ФГ «Агрозер Оіл».
У поданому до суду відзиві на позовну заяву від 22.06.2026 представник відповідача позовні вимоги заперечила та у їх задоволенні просила відмовити повністю. В обґрунтування своєї позиції вказала, що фактична перевірка проведена правомірно, наказ про проведення фактичної перевірки відповідає вимогам ПК України, прийнятий з дотриманням визначеної законодавством процедури та за наявності, передбачених ПК України підстав для її проведення.
Щодо встановлених порушень вказує на те, що у справі що розглядається, контролюючим органом зроблено висновок зокрема про порушення позивачем вищенаведених вимог законодавства, про які зазначено в акті перевірки, а саме п. 3.2. ст. 3, п.103.1 ст. 103, п.п.141.4.1., п.п.141.4.2 п. 141.4 статті 141 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VІ, з врахуванням норм Конвенції між Урядом України і Урядом Республіки Австрія про уникнення подвійного оподаткування та попередження податкових ухилень стосовно податків на доходи і на майно, в результаті чого занижено податкові зобов`язання щодо утриманих податків з доходів нерезидента із джерелом походження з України всього у сумі 6 566 830 грн, у тому числі: за 4 квартал 2023 року в сумі 3 602 442 грн, за 2 квартал 2024 року в сумі 1 660 553 грн, за 3 квартал 2024 року в сумі 1 303 835 грн по операціях з RISTERS-A Gesellschaft mit beschrankter Haftung (Австрія); п. 3.2. ст. 3, п.103.1 ст. 103, п.п.141.4.1., п.п.141.4.2 п. 141.4 статті 141 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VІ, в результаті чого занижено податкові зобов`язання щодо утриманих податків з доходів нерезидента із джерелом походження з України за 2 квартал 2024 року всього у сумі 8 824 грн по операціях з фірмою Spolka z organiczaczona odpowiedzialnoscia «RISTERS» (Польща).
Під час перевірки встановлено, що за період з 01.01.2022 по 30.06.2025 ТОВ «Агротехніка» на підставі протоколів загальних зборів учасників (засновників) ТОВ «Агортехніка» №48 від 20.12.2022, №15 від 22.03.2023 зі змінами відповідно до протоколу від 19.10.2023 №59 (щодо виплати дивідендів в гривнях), протоколу №15 від 12.03.2024, №39 від 09.07.2024 виплачено нерезиденту «RISTERS-A» GmBH (Республіка Австрія) девіденди в сумі 60 133 126 грн, в тому числі:
–перераховано на банківський рахунок нерезидента 57 126 462,14 грн (у тому числі за 4 кв. 2023 в сумі 34 223 200,00 грн за 2 кв. 2024 в сумі 10 516 834,59 грн за 3 кв. 2024 в сумі 12 386 427,55 грн);
– з виплачених сум утримано та перараховано до бюджету податок за ставкою 5% в загальній сумі 3 066 656,00 грн. 
Перерахування сум податку до бюджету здійснювалося авансом після нарахування суми виплати відповідно до протоколів зборів учасників. 
Разом з тим, самостійно утримана та перерахована до бюджету сума податку на доходи нерезидента в розмірі 5 % від сум дивідендів виплачених нерезиденту в 2 кварталі 2024 року не була задекларована у податковій звітності. 
Так, протягом другого кварталу ТОВ «Агортехніка» виплачено «RISTERS-A» GmBH 11 070 352,20 грн, з яких 10 516 834,59 грн перераховано безпосередньо на рахунки нерезидента, а 553 517,61 грн податок визначений та утриманий ТОВ «Агортехніка» за ставкою 5 %. 
Відтак, в порушенням п. 3.2. ст. 3, п.103.1 ст. 103, п.п.141.4.1., п.п.141.4.2 п. 141.4 статті 141 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VІ, ТОВ «Агротехніка» в рядок 2 датку ПН №9217600652 вказані суми не задекларовано, результаті чого занижено податкові зобов`язання щодо утриманих податків з доходів нерезидента із джерелом походження з України всього у сумі 553 518 грн, які самостійно визначені ТОВ «Агротехніка». 
Разом з тим в ході перевірки встановлено, що сума податку на доходи нерезидента по компанії «RISTERS-A» GmBH повинна складати 15% щодо всіх виплачених сум дивідендів.
Відповідно даних бухгалтерського обліку та платіжних інструкцій ТОВ «Агротехніка» перерахувала дивіденди нерезиденту «RISTERS-A» GmBH (Республіка Австрія) в сумі 55 256 869,18 грн, що відображено банківськими проведеннями ДТ 671 КТ 311 (валюта виплати дивідендів – гривня). 
Відповідно даних бухгалтерського обліку та платіжних інструкцій інструкції в іноземній валюті від 17.07.2024 року ТОВ «Агротехніка» перерахувала дивіденди «RISTERS-A» GmBH (Республіка Австрія) нерезиденту в сумі 41 566 Євро (1 869 592,96 грн), що відображено банківськими проведеннями ДТ 671 КТ 312 (валюта виплати дивідендів – Євро). 
ТОВ «Агротехніка» при нарахуванні та виплаті доходу на користь нерезидента «RISTERS-A» GmBH (Республіка Австрія) було застосовано ставку податку в розмірі 5 відсотків. 
Станом на 30.06.2025 згідно даних бухгалтерського обліку по рахунку 671 «Розрахунки за нарахованими дивідендами» з нерезидентом RISTERS-А GтbН (Республіка Австрія) рахується кредиторська заборгованість сумі 859 965,41 грн.
Також перевіркою встановлено, що управляючи активами належними Risters-A GmbH в Україні (приймаючи рішення про суми дивідендів, які підлягають виплаті, порядок виплати дивідендів, затвердження нової редакції статуту, порядок проведення розрахунків та інші рішення, пов`язані з виконанням довіреності) представники Risters-A GmbH, не були обмежені директором Risters-A GmbH Олександром Хендлером, який видав довіреність. Вказане може свідчити про наявність в Україні окремого місця управління Risters-A GmbH.
Відповідно до даних, наявних ІКС ДПС України встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в періоді проведення операцій із нарахування та виплати дивідендів ТОВ «АГРОТЕХНІКА» на користь Risters-A GmbH (рішення про виплату приймалося вказаними особами як представниками Risters-A GmbH) систематично отримували доходи у вигляді заробітної плати та доходи від надання послуг у межах підприємницької діяльності від підприємств засновником та кінцевим беніфіціарним власником, яких є ОСОБА_1 .
Таким чином, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 мають на території України постійне місце здійснення діяльності. Крім того, перевіркою встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , як фізичні особа не декларували отримання доходів джерелом походження з Австрії, а відповідно не діяли, як агент чи посередник, який надає послуги нерезиденту за відповідну оплату.
Таким чином діяльність Risters-A GmbH (її довірених осіб), на території України становить основний предмет господарської діяльності для компанії Risters-A GmbH, та створює основне джерело доходів для компанії (дивіденди).
Зазначає, що сума податку яка може бути стягнена в Україна обмежуються Конвенцією. Однак Конвенція передбачає лише окремі випадки в яких таке обмеження діє (п. 2 ст. 10 Конвенції), а також випадки в яких обмеження не застосовуються незалежно від положень п.2 ст.10. Так пунктом 4. ст. 10 Конвенції встановлено що обмеження не застосовуються у випадку, якщо на території держави резидентом якої, є особа, що виплачує дивіденди (ТОВ «АГРОТЕХНІКА» є резидентом України), знаходиться постійне представництво особи яка отримує дивіденди.
Відтак ТОВ «АГРОТЕХНІКА» на порушення п. 3.2. ст. 3, п.103.1 ст. 103, п.п.141.4.1., п.п.141.4.2 п. 141.4 статті 141 Кодексу, з врахуванням положень Конвенції безпідставно застосувало ставку податку на доходи нерезидентів 5% замість 15%.
Щодо податкового повідомлення-рішення від 20.03.2026 №0061400706, зазначає наступне.
Перевіркою задекларованих у рядку 02 Декларацій «Фінансовий результат до оподаткування (прибуток або збиток), визначений у фінансовій звітності відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності» показників за період з 01.01.2022 по 30.06.2025 – 231 893 480 грн.
Перевіркою повноти декларування показників рядка 02 Декларацій «Фінансовий результат до оподаткування (прибуток або збиток), визначений у фінансовій звітності відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності» за період з 01.01.2022 по 30.06.2025 встановлено їх заниження на загальну суму 18 772 927 грн, в т.ч. занижено за 2022 рік на загальну суму – 5 333 304 грн, за 2023 рік на загальну суму 10 732 573 грн, за 2024 рік на загальну суму 2 707 050 грн.
Заниження фінансового результату до оподаткування відбулося за рахунок завищення витрат, а саме ТОВ «Агротехніка» отримувало первинні документи та відображало в податковому та бухгалтерському обліку фінансово - без мети реального настання правових наслідків, з метою заниження об`єкту оподаткування та несплати податків, в зв`язку з чим вказані дії призвели до втрат дохідної частини Державного бюджету України.
За період з 01.01.2022 по 30.06.2025 ТОВ «АГРОТЕХНІКА» задекларовано податок на прибуток у сумі 42 334 970 грн. 
Перевіркою повноти визначення податку на прибуток за період з 01.01.2022 по 30.06.2025 встановлено його заниження на загальну суму 3 382 950 грн, в тому числі за 2022 рік – 963 818 грн, за 2023 рік – 1 931 863 грн, за 2024 рік – 487 269 грн, зокрема щодо господарських взаємовідносин з ФОП ОСОБА_4 , ФОП ОСОБА_5 , ФОП ОСОБА_8 , ФОП ОСОБА_9 .
Також перевіркою встановлено що ТОВ «АГРОТЕХНІКА» віднесено до складу інших операційних витрат суму витрати 79575 грн. Дана господарська операція відображені бухгалтерськими проводками – Д-т 79 «Фінансовий результат» Д-Т 944 «Інші витрати операційної діяльності «в сумі 79575 грн, дана сума включена в рядку 2180 «Інші операційні витрати» звіті про фінансові результати за 2022 рік. 
Контролюючим органом встановлено, що списано з балансу дебіторську заборгованість, строк позовної давності, якої минув (Дт944 –Кт38 – «списано сумнівні та безнадійні борги…» ТОВ «Майдан Мисливський» код ЄДРПОУ 30435904 у сумі 79575грн, Відповідно до даних бухгалтерського обліку заборгованість ТОВ « Майдан Мисливський» становить 79575 грн, яка виникла 26.02.2018.
ТОВ «Агротехніка» 12.05.2025 бухгалтерськими проведеннями Дт944 – Кт37 списує витрати на створення резерву сумнівних боргів ТОВ «Майдан Мисливський» в сумі 79575 грн.
Враховуючи зазначене, позивачем списати дебіторську заборгованість до складу витрат можна було тільки в тому періоді, коли за нею сплив строк позовної давності або вона з інших причин стала відповідати п.п. 14.1.11 ПКУ, адже саме в цей момент дебіторська заборгованість перестає відповідати критерію активу. 
На думку перевіряючих ТОВ «Агротехніка» списати дебіторську заборгованість до складу витрат можна було тільки в тому періоді, коли за нею сплив строк позовної давності або вона з інших причин стала відповідати п.п. 14.1.11 ПКУ, адже саме в цей момент дебіторська заборгованість перестає відповідати критерію активу.
Щодо податкових повідомлень-рішень від 20.03.2026 №0061410706 та №0031420706 представник відповідача зазначила наступне.
Проведеною перевіркою відображеного показника за період з 01.01.2022 по 30.06.2025 у загальній сумі 225 979 226 грн на підставі таких документів: журналів-ордерів по бухгалтерських рахунках 311 «Поточні рахунки в національній валюті», 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками», 371 «Розрахунки зa виданими авансами», 644 «Податковий кредит» із співставленням вибірковим методом первинних документів: накладних, податкових накладних, актів виконаних робіт, товарно-транспортних накладних та інших первинних документів, декларацій з ПДВ з додатками встановлено завищення показників задекларованих у рядку 10.3 Декларацій «Придбання товарів/послуг на митній території – за ставкою 14%» на загальну суму 13 190 129 грн.
Так перевіркою повноти нарахування податку на додану вартість за період з 01.01.2022 по 30.06.2025 встановлено його заниження на загальну суму 13 827 876 грн в тому числі:
- за березень 2022 року в сумі 4 514 769 грн;
- за квітень 2022 року в сумі 3 773 509 грн;
- за травень 2022 року в сумі 21 152 грн;
- за червень 2022 року в сумі 1 970 783 грн;
- за липень 2022 року в сумі 2 713 355 грн;
- за червень 2023 року в сумі 423 236 грн;
- за жовтень 2024 року в сумі 71 696 грн;
- за лютий 2025 року в сумі 52 744 грн;
- за травень 2025 року в сумі 286 632 грн.
Перевіркою правомірності формування від`ємного значення з податку на додану вартість за період з 01.01.2022 по 30.06.2025 встановлено його завищення на суму 582 109 грн в тому числі: за червень 2025 року в сумі 582 109 грн.
Зауважує, що у справах, предмет спору в яких стосується правомірності відображення платником податків у бухгалтерському та податковому обліках фінансових показників господарських операцій, які, за висновком контролюючого органу, є фіктивними, сталою є практика правозастосування Верховним Судом, яка, якщо її узагальнити, полягає в тому, що правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування в податковому обліку податкового кредиту та на зменшення фінансового результату до оподаткування на суму витрат, відображену в бухгалтерському обліку, наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання у своїй господарській діяльності, що пов`язано з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника та має підтверджуватись первинними документами відповідно до вимог, встановлених правовими нормами, зокрема й щодо змісту документа (заповнення обов`язкових реквізитів). Наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування податкового кредиту та витрат. Якщо господарська операція фактично не відбулася, то платник податків не має права на податкову вигоду у вигляді податкового кредиту та/або зменшення оподатковуваного доходу на суму витрат.
Представник відповідача у відзиві зауважує, що у доводах позовної заяви про те, що фактично усі податкові накладні виписані на адресу ТОВ «Агротехніка» від ФГ «Зерно-Ташлик», ТОВ «ВПК ЕМІК» та ФГ «АГРОЗЕР ОІЛ» були належним чином зареєстровані в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань, перебували на обліку в органах державної податкової служби, були зареєстровані органом державної податкової служби платниками податку на додану вартість. У відповідності до вимог чинного законодавства України, складені за наслідками господарських операцій податкові накладні були перевірені та зареєстровані органом державної податкової служби в ЄРПН, їх реєстрація не була зупинена податковим органом, що свідчить про відсутність будь-якого із критеріїв ризиковості здійснення операції, або ризиковості платника податку, достатніх для зупинення реєстрації податкових накладних. Варто зазначити, що доказами реального здійснення господарської операції є первинні документи, які підтверджують фактичну поставку товарів продавцем та їх отримання покупцем, а також документи, що підтверджують факт використання придбаних товарів у власній господарській діяльності покупця.
Поряд з цим, виходячи з інформації, що міститься у наданих для перевірки первинних документах та отриманої в ході в проведення перевірки з інших джерел, зокрема інформації баз даних ДПС, не підтверджено операції з реалізації ТМЦ від ФГ «Зерно-Ташлик», ТОВ «ВПК ЕМІК» та ФГ «АГРОЗЕР ОІЛ», до ТОВ «Агротехніка» по ланцюгу постачання, з врахуванням реального часу здійснення операцій, які економічно необхідні для здійснення такої діяльності та відсутність необхідних умов для результатів відповідної господарської та економічної діяльності. Відтак вищевказані факти свідчать про нереальність здійснення відповідних операцій із реалізації МТЦ по вищевказаних контрагентах.
Враховуючи вищезазначене, ГУ ДПС у Волинській області діяло виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а підстави для задоволення позовної заяви ТОВ «Агротехніка» відсутні.
26.06.2026 від Бюро економічної безпеки України на адресу суду надійшли витребувані ухвалою суду від 05.06.2026 копії документів вилучених у ТОВ «Агротехніка» згідно протоколу тимчасового доступу до речей і документів від 26.12.2023 в межах кримінального провадження № 72023000120000068 від 01.08.2023 по господарських правовідносинах з ФГ «Зерно-Ташлик», ТОВ «ВПК ЕМІК» та ФГ «АГРОЗЕР ОІЛ», а саме: договорів та специфікацій, видаткових накладних та товарно-транспортних накладних.
Представник позивача у відповіді на відзив від 29.06.2026, не погодився з аргументами представника відповідача, наведеними у відзиві та просить позов задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві.
Інших заяв по суті справи від сторін у межах підготовчого судового засідання не надходило. Сторони скористались своїм правом щодо подачі заяв по суті справи
Ухвалою суду від 03.07.2026 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 11:00 год 13.07.2026.
У судовому засіданні 13.07.2026 представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, наведених у позовній заяві та просив позов задовольнити у повному обсязі.
Представник відповідача у цьому ж судовому засіданні позовні вимоги заперечила та просила відмовити у їх задоволенні в повному обсязі.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, судом встановлено наступне.
Судом встановлено, що Головним управлінням ДПС у Волинській області відповідно до п. 75.1 ст.75, п.п. 78.1.7, 78.1 ст. 78, п.79.1, п.79.2 ст.79 Податкового кодексу України, на підставі наказу ГУ ДПС у Волинській області від 14.07.2025 №2462-п «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Агротехніка» було проведено документально позапланову виїзну з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства з 01.01.2022 по 30.06.2025, правильності обчислення, повноти і своєчасності сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору з 01.07.2021 по 30.06.2025 та з питань правильності обчислення, повноти і своєчасності сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.07.2021 по 30.06.2025. 
Також відповідачем не заперечується, що за період що перевіряється, було здійснено вилучення документів правоохоронними органами, зокрема: згідно протоколу обшуку від 26.12.2023 старшим детективом другого відділу детективів Підрозділу детективів із захисту фінансів у бюджетній сфері та міжнародної технічної допомоги Головного підрозділу детективів Бюро економічної безпеки України Бобрицьким Р.В. на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м.Києва від 07.11.2023 за матеріалами кримінального провадження внесено до ЄДР за №72023000120000068 від 01.08.2023.
Термін проведення перевірки зупинено з 09.10.2025 до дати надання доступу до вилучених документів на підставі наказу ГУ ДПС у Волинській області від 08.10.2025 №3261-п «Про зупинення терміну проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ Агротехніка» (код ЄДРПОУ 21750952)». 
Термін проведення перевірки поновлено з 29.01.2026 на невикористаний термін на підставі наказу ГУ ДПС у Волинській області від 23.01.2026 №185-п «Про поновлення терміну проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Агротехніка» (код ЄДРПОУ 21750952)». 
Термін проведення перевірки продовжено з 03.02.2026 на 5 робочих дні на підставі наказу ГУ ДПС у Волинській області від 29.01.2026 №238-п «Про продовження терміну проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Агротехніка» (код ЄДРПОУ 21750952)».
За результатами документальної позапланової виїзної перевірки складено акт від 16.02.2026 №3355/07-06/21750952 «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Агротехніка» код ЄДРПОУ 21750952», яким встановлено порушення ТОВ «Агротехніка» зокрема:
1) «пп. 14.1.13 п.п 14.1.11. ст. 14, п.44.1., п.44.2, п.44.6, ст.44, п.п. 134.1.1. п.134.1 ст. 134 п. 138. 1 ст.138, п.п.140.5.11 пункту 140.5 статті 140 ПК України п. 4.25, 4.47, 4,48 Концептуальної основи фінансової звітності, виданої РМСБО у вересні 2010, параграфа 7 МСБО 1 «Подання фінансової звітності», п.5, п.6, п.7, п.9.4 п. 11 НП(С)БО 16 "Витрати" затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.99 №318, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 19 січня 2000р. за №27/4248, заниженно податок на прибуток, який підлягає сплаті до бюджету на загальну суму 3 382 950 грн., в тому числі за 2022 рік - 963 818 грн., за 2023 рік - 1 931 863 грн, та 2024 рік - 487 269 грн.»;
2) пп.14.1.36 п.14.1 ст.14, п. 44.1, ст.44, п.198.1, п.198.2, п. 198.3, п.198.6 ст. 198 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI, із змінами та доповненнями, в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 13 827 876 грн. в тому числі:
- за березень 2022 року в сумі 4 514 769 грн.
- за квітень 2022 року в сумі 3 773 509 грн.
- за травень 2022 року в сумі 21 152 грн.
- за червень 2022 року в сумі 1 970 783 грн.
- за липень 2022 року в сумі 2 713 355 грн.
- за червень 2023 року в сумі 423 236 грн.
- за жовтень 2024 року в сумі 71 696 грн.
- за лютий 2025 року в сумі 52 744 грн.
- за травень 2025 року в сумі 286 632 грн. 
та завищено від`ємне значення з податку на додану вартість на загальну суму 582 109 грн. в тому числі:
- за червень 2025 року в сумі 582 109 грн.
3) п. 3.2. ст. 3, п.103.1 ст. 103, п.п.141.4.1., п.п.141.4.2 п. 141.4 статті 141 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VІ, з врахуванням норм Конвенції між Урядом України і Урядом Республіки Австрія про уникнення подвійного оподаткування та попередження податкових ухилень стосовно податків на доходи і на майно, в результаті чого занижено податкові зобов`язання щодо утриманих податків з доходів нерезидента із джерелом походження з України всього у сумі 6 566 830 грн, у тому числі: за 4 квартал 2023 року в сумі 3 602 442 грн, за 2 квартал 2024 року в сумі 1 660 553 грн, за 3 квартал 2024 року в сумі 1 303 835 грн по операціях з RISTERS-A Gesellschaft mit beschrankter Haftung (Австрія); 
4) п. 3.2. ст. 3, п.103.1 ст. 103, п.п.141.4.1., п.п.141.4.2 п. 141.4 статті 141 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VІ, в результаті чого занижено податкові зобов`язання щодо утриманих податків з доходів нерезидента із джерелом походження з України за 2 квартал 2024 року всього у сумі 8 824 грн по операціях з фірмою Spolka z organiczaczona odpowiedzialnoscia «RISTERS» (Польща).
На підставі висновків викладених у акті перевірки ГУ ДПС у Волинській області винесені податкові повідомлення-рішення:
- №00611503202301 від 20.03.2026 року форми «Д», яким збільшено податкові зобов`язання щодо утриманих податків з доходів нерезидента із джерелом походження з України всього у сумі 6 566 830 грн та застосовано штрафні санкції у розмірі 1 643 913,50 грн, загалом на суму 8 219 567,50 грн;
- №0061400706 від 20.03.2026 року форми «Р», яким збільшено зобов`язання з податку на прибуток у розмірі 3 382 950 грн та застосовано штрафні санкції у розмірі 845 737,50 грн, загалом на суму 4 228 687,50 грн;
- №0061410706 від 20.03.2026 року форми «В4», яким зменшено суму від`ємного значення з податку на додану вартість на суму 582 109 грн;
- №0061420706 від 20.03.2026 року форми «Р», яким збільшено зобов`язання з податку на додану вартість у розмірі 13 827 876 грн та застосовано штрафні санкції у розмірі 3 456 969 грн, загалом на суму 17 284 845 грн. 
Не погоджуючись із прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями, позивач в порядку статті 56 ПК України подав скаргу до Державної податкової служби України від 06.04.2026 №1-4/51 (вх. ДПС № 2681/С/6 від 10.04.2026). 
Рішенням Державної податкової служби України №10240/6/99-00-06-01-01-06 від 22.04.2026 строк розгляду скарги в частині оскарження податкових повідомлення-рішення ГУ ДПС у Волинській області продовжено до 08.06.2026 (включно). 
За результатами розгляду скарги Державної податкової служби України було прийнято рішення №12915/6/99-00-06-01-01-06 від 19.05.2026, яким залишено без змін податкові повідомлення-рішення, а скаргу - без задоволення.
Позивач не погоджуючись із вищевказаними податковими повідомленням-рішеннями звернувся в суд за захистом свої прав з даним позовом.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із частиною 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Надаючи правову оцінку спірному податковому повідомленню-рішенню №00611503202301 від 20.03.2026 року форми «Д», яким збільшено податкові зобов`язання щодо утриманих податків з доходів нерезидента із джерелом походження з України всього у сумі 6 566 830 грн та застосовано штрафні санкції у розмірі 1 643 913,50 грн, загалом на суму 8 219 567,50 грн, суд зазначає наступне.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України.
Згідно з пп. 141.4.1 п. 141.4 ст. 141 ПК України доходи, отримані нерезидентом із джерелом їх походження з України, оподатковуються в порядку і за ставками, визначеними цією статтею. Для цілей цього пункту такими доходами є, зокрема, дивіденди, які сплачуються резидентом.
Відповідно до пп. 141.4.2 п. 141.4 ст.141 ПК України резидент, у тому числі фізична особа - підприємець, фізична особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, або суб`єкт господарювання (юридична особа чи фізична особа - підприємець), який обрав спрощену систему оподаткування, або інший нерезидент, який провадить господарську діяльність через постійне представництво на території України, які здійснюють на користь нерезидента або уповноваженої ним особи будь-яку виплату з доходу з джерелом його походження з України, отриманого таким нерезидентом (у тому числі на рахунки нерезидента, що ведуться в національній валюті), утримують податок з таких доходів, зазначених у підпункті 141.4.1 цього пункту, за ставкою в розмірі 15 відсотків (крім доходів, зазначених у підпунктах 141.4.4-141.4.5 та 141.4.11 цього пункту) їх суми та за їх рахунок, що сплачується до бюджету під час такої виплати, якщо інше не передбачено положеннями міжнародних договорів України з країнами резиденції осіб, на користь яких здійснюються виплати, що набрали чинності. Вимоги цього абзацу не застосовуються до доходів нерезидентів, що отримуються ними через їх постійні представництва на території України.
Якщо дохід виплачується нерезиденту у будь-якій формі, відмінній від грошової, або якщо податок на доходи нерезидента не було утримано з відповідного доходу під час виплати (у тому числі під час виплат доходів, прирівняних за цим Кодексом до дивідендів), такий податок підлягає нарахуванню та сплаті виходячи з такого розрахунку:
Пс = СД*100/(100 - СП) - СД, де: Пс - сума податку до сплати; СД - сума виплаченого доходу; СП - ставка податку, встановлена цим підпунктом.
Статтею 9 Конституції України визначено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України
Якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору (п. 3.2 ст. 3 ПК України).
Статтею 103 ПК України внормовано порядок застосування міжнародного договору України про уникнення подвійного оподаткування стосовно повного або часткового звільнення від оподаткування доходів нерезидентів із джерелом їх походження з України.
Застосування правил міжнародного договору України здійснюється шляхом звільнення від оподаткування доходів із джерелом їх походження з України, зменшення ставки податку або шляхом повернення різниці між сплаченою сумою податку і сумою, яку нерезиденту необхідно сплатити відповідно до міжнародного договору України (п.103.1).
Між Урядом Республіки Австрія і Урядом України 16.10.1997 підписано Конвенцію про уникнення подвійного оподаткування та попередження податкових ухилень стосовно податків на доходи і на майно, яка ратифікована Законом України №500-ХІV від 17.03.1999 (дата набрання чинності для України 20.05.1999, далі - Конвенція).
Стаття 10 Конвенції регулює питання оподаткування дивідендів, а саме:
1. Дивіденди, що сплачуються компанією, яка є резидентом Договірної Держави, резиденту другої Договірної Держави, можуть оподатковуватись у цій другій Державі.
2. Однак дивіденди, що сплачуються компанією, яка є резидентом Договірної Держави, можуть також оподатковуватись у цій Державі відповідно до законодавства цієї Держави, але якщо фактичний власник дивідендів є резидентом іншої Договірної Держави, то податок, що стягується таким чином, не повинен перевищувати:
a) 5 відсотків від загальної суми дивідендів, якщо фактичним власником дивідендів є компанія (інша, ніж партнерство), яка безпосередньо володіє щонайменше 10 відсотками капіталу компанії, яка виплачує дивіденди;
b) 15 відсотків від загальної суми дивідендів в усіх інших випадках.
3. Термін «дивіденди» при використанні в цій статті означає доход від акцій чи інших прав, які не є борговими вимогами, що дають право на участь у прибутку, також як доход від інших корпоративних прав, який підлягає такому ж оподаткуванню, як доходи від акцій відповідно до законодавства Держави, резидентом якої є компанія, що розподіляє прибуток.
4. Положення пунктів 1 і 2 не застосовуються, якщо фактичний власник дивідендів, який є резидентом Договірної Держави, здійснює підприємницьку діяльність у другій Договірній Державі, резидентом якої є компанія, що сплачує дивіденди, через розташоване в ній постійне представництво, або надає в цій другій Державі незалежні особисті послуги з розташованої в ній постійної бази, і холдінг, стосовно якого сплачуються дивіденди, дійсно пов`язаний з таким постійним представництвом або постійною базою. В такому випадку, залежно від обставин, застосовуються положення статті 7 або статті 14.
5. У випадку, коли компанія, яка є резидентом однієї Договірної Держави, одержує прибуток або доходи з другої Договірної Держави, ця друга Держава може повністю звільнити від податків дивіденди, що сплачуються цією компанією, за винятком, коли ці дивіденди сплачуються резиденту цієї другої Держави, або якщо холдінг, стосовно якого сплачуються дивіденди, дійсно пов`язаний з постійним представництвом або постійною базою, розташованою у цій другій Державі, і не може оподатковувати нерозподілений прибуток компанії, навіть якщо дивіденди сплачуються або нерозподілений прибуток складається повністю або частково з прибутку або доходу, що утворюються у цій другій Державі.
Таким чином, Конвенція передбачає можливість застосування пільгової ставки податку 5% на суму виплачених нерезиденту дивідендів за умови, що нерезидент володіє не менше 10 відсотками капіталу компанії резидента України, яка виплачує дивіденди, та не здійснює свою підприємницьку діяльність на території України через постійне представництво.
Поняття «постійне представництво» наведене у статті 5 Конвенції.
Пунктами 1 та 2 статті 5 Конвенції передбачено, що для цілей цієї Конвенції термін «постійне представництво» означає постійне місце діяльності, через яке повністю або частково здійснюється підприємницька діяльність підприємства.
Термін «постійне представництво», зокрема, включає: a) місце управління; b) відділення; c) контору; d) фабрику; e) майстерню; і f) шахту, нафтову або газову свердловину, кар`єр або будь-яке інше місце видобутку або розвідки природних ресурсів.
Згідно з пунктом 4 статті 5 Конвенції, незважаючи на попередні положення цієї статті, термін «постійне представництво» не розглядається як такий, що включає:
a) використання споруд виключно з метою зберігання, показу або поставки товарів чи виробів, що належать підприємству;
b) утримання запасів товарів або виробів, що належать підприємству, виключно з метою зберігання, показу або поставки;
c) утримання запасів товарів або виробів, що належать підприємству, виключно з метою переробки іншим підприємством;
d) утримання постійного місця діяльності виключно з метою закупівлі товарів чи виробів або для збирання інформації для підприємства;
e) утримання постійного місця діяльності виключно з метою здійснення для підприємства будь-якої іншої діяльності, яка має підготовчий або допоміжний характер;
f) утримання постійного місця діяльності виключно для здійснення будь-якої комбінації видів діяльності, перелічених у підпунктах від a) до e), за умови, що сукупна діяльність постійного місця діяльності, яка виникає внаслідок такої комбінації, має підготовчий або допоміжний характер.
Відповідно до пункту 5 статті 5 Конвенції якщо, крім агента з незалежним статусом, про якого йдеться в 6-му пункті, інша особа, незалежно від положень пунктів 1 і 2, діє від імені підприємства і має, і звичайно використовує в Договірній Державі повноваження укладати контракти від імені підприємства, або утримує запаси товарів та виробів, що належать підприємству, з яких здійснюється регулярний продаж цих товарів від імені підприємства, то це підприємство розглядається як таке, що має постійне представництво в цій Державі щодо будь-якої діяльності, яку ця особа здійснює для підприємства, за винятком, якщо діяльність цієї особи обмежується тією, що зазначена в пункті 4, яка, якщо і здійснюється через постійне місце діяльності, не робить з цього постійного місця діяльності постійного представництва відповідно до положень цього пункту.
Як визначено пунктом 6 статті 5 Конвенції підприємство не розглядається як таке, що має постійне представництво в Договірній Державі, лише якщо воно здійснює підприємницьку діяльність у цій Державі через брокера, комісіонера чи будь-якого іншого агента з незалежним статусом за умови, що ці особи діють у межах своєї звичайної діяльності.
У пункті 7 статті 5 Конвенції зазначено, що той факт, що компанія, яка є резидентом Договірної Держави, контролює чи контролюється компанією, що є резидентом другої Договірної Держави або яка здійснює підприємницьку діяльність у цій другій Державі (або через постійне представництво або будь-яким іншим чином), сам по собі не перетворює одну з цих компаній у постійне представництво другої компанії.
Поряд з цим пп. 141.1.193 п. 14.1 ст. 14 ПК України передбачає, що постійне представництво - постійне місце діяльності, через яке повністю або частково проводиться господарська діяльність нерезидента в Україні, зокрема: місце управління; філія; офіс; фабрика; майстерня; установка або споруда для розвідки природних ресурсів; шахта, нафтова/газова свердловина, кар`єр чи будь-яке інше місце видобутку природних ресурсів; склад або приміщення, що використовується для доставки товарів, сервер.
З метою оподаткування термін «постійне представництво» включає:
а) будівельний майданчик, будівельний, складальний або монтажний об`єкт чи пов`язану з ними наглядову діяльність, якщо загальна тривалість робіт, пов`язана з таким майданчиком, об`єктом чи діяльністю (в рамках одного проекту або пов`язаних між собою проектів), що виконуються нерезидентом через співробітників або інший персонал, найнятий ним для таких цілей, перевищує 12 місяців;
б) надання послуг нерезидентом (крім послуг з надання персоналу), у тому числі консультаційних, через співробітників або інший персонал, найнятий ним для таких цілей, але якщо така діяльність провадиться (в рамках одного проекту або проекту, що пов`язаний з ним) в Україні протягом періоду або періодів, загальна тривалість яких становить більш як шість місяців, у будь-якому дванадцятимісячному періоді;
в) осіб, які на підставі договору, іншого правочину або фактично мають та звичайно реалізують повноваження вести переговори щодо суттєвих умов правочинів, внаслідок чого нерезидентом укладаються договори (контракти) без суттєвої зміни таких умов, та/або укладати договори (контракти) від імені нерезидента, у разі, якщо зазначена діяльність здійснюється особою в інтересах, за рахунок та/або на користь виключно одного нерезидента та/або пов`язаних із ним осіб - нерезидентів;
г) осіб, які на підставі договору, іншого правочину або фактично мають і звичайно реалізують повноваження утримувати (зберігати) запаси (товари), що належать нерезиденту, із складу яких здійснюється поставка запасів (товарів) від імені нерезидента, крім резидентів - утримувачів складу тимчасового зберігання або митного складу.
Для цілей застосування підпунктів «а» і «б» цього підпункту при розрахунку загального періоду, протягом якого нерезидент здійснює діяльність в Україні, до повних послідовних або непослідовних календарних місяців тривалості проекту (або пов`язаних між собою проектів), виконання робіт або надання послуг нерезидентом в Україні додаються:
- тривалість діяльності нерезидента в Україні, що здійснюється протягом кількох послідовних або непослідовних періодів, які окремо є меншими за повний календарний місяць, але в сукупності перевищують 30 днів, та
- тривалість діяльності пов`язаних осіб цього нерезидента в Україні, якщо така діяльність тісно пов`язана з діяльністю нерезидента, визначеною у підпунктах "а" і "б" цього підпункту, та здійснюється протягом кількох послідовних або непослідовних періодів, які дорівнюють повному календарному місяцю або які окремо є меншими за повний календарний місяць, але в сукупності перевищують 30 днів.
Для цілей застосування підпунктів «в» і «г» цього підпункту про наявність в особи фактичних повноважень здійснювати в інтересах, за рахунок та/або на користь нерезидента діяльність, яка має ознаки постійного представництва, може, зокрема, але не виключно, свідчити:
- надання нерезидентом обов`язкових до виконання вказівок (у тому числі засобами електронного зв`язку або шляхом передачі електронних носіїв) та їх виконання особою;
- наявність в особи та використання нею електронної адреси корпоративної електронної пошти нерезидента та/або його пов`язаних осіб для комунікації з нерезидентом та/або з третіми особами, з якими нерезидент уже уклав або в подальшому буде укладати договори чи інші правочини;
- реалізація особою права володіння або розпорядження запасами (товарами) чи іншими активами нерезидента в Україні або їх значною часткою на підставі відповідних вказівок нерезидента;
- наявність в особи приміщень, орендованих від власного імені для зберігання майна, придбаного за рахунок нерезидента або яке належить нерезиденту чи третім особам та підлягає передачі третім особам за вказівкою нерезидента, або для інших цілей, визначених нерезидентом.
Нерезидент не вважається таким, що має постійне представництво в Україні, якщо він здійснює господарську діяльність через посередника - резидента, але при цьому надання резидентом агентських, довірчих, комісійних та інших подібних посередницьких послуг з продажу чи придбання товарів (робіт, послуг) за рахунок, в інтересах та/або на користь нерезидента здійснюється в рамках основної (звичайної) діяльності резидента та на звичайних умовах. Якщо посередник - резидент діє виключно або майже виключно за рахунок, в інтересах та/або на користь одного або кількох осіб - нерезидентів, які є пов`язаними особами, такий посередник не може вважатися таким, що діє в рамках основної (звичайної) діяльності стосовно будь-якої з пов`язаних осіб - нерезидентів, та визнається постійним представництвом такого нерезидента в Україні або кожної особи - нерезидента, якщо такі нерезиденти є пов`язаними особами.
Постійним представництвом не є:
а) використання будівель або споруд виключно з метою зберігання, демонстрації товарів чи виробів, що належать нерезиденту;
б) зберігання запасів (товарів або виробів), що належать нерезиденту, виключно з метою зберігання або демонстрації;
в) зберігання запасів (товарів або виробів), що належать нерезиденту, виключно з метою переробки іншим підприємством;
г) утримання постійного місця діяльності виключно з метою закупівлі товарів чи виробів або для збору інформації для нерезидента;
ґ) направлення у розпорядження особи фізичних осіб у межах виконання угод про послуги з надання персоналу;
д) утримання постійного місця діяльності з іншою метою.
Утримання постійного місця діяльності виключно для здійснення будь-якої комбінації видів діяльності, зазначених у підпунктах «a» - «д» цього підпункту, за умови, що такі види діяльності (їх комбінація) мають підготовчий або допоміжний характер для такого нерезидента, не є постійним представництвом.
Постійне представництво нерезидента в Україні визнається також у разі, якщо діяльність в Україні здійснюють декілька нерезидентів - пов`язаних осіб, якщо така діяльність у сукупності виходить за межі діяльності підготовчого або допоміжного характеру для такої групи нерезидентів - пов`язаних осіб. У такому разі постійне представництво визнається для кожного такого нерезидента - пов`язаної особи. Даний абзац застосовується лише у випадку, коли діяльність таких нерезидентів - пов`язаних осіб в Україні становить у сукупності взаємодоповнюючі функції тісно пов`язаного бізнес-процесу.
Визнання особи контролюючою особою відповідно до положень статті 39-2 цього Кодексу не є постійним представництвом.
Отже, основною ознакою постійного представництва є здійснення нерезидентом господарської діяльності на території України через наявне постійне місце діяльності та через уповноважених осіб.
Як встановлено в ході перевірки та підтверджується матеріалами справи, учасниками ТОВ «Агротехніка» є: громадянин ОСОБА_1 , розмір частки в статутному капіталі якого становить 17,39%, громадянин ОСОБА_10 , розмір частки в статутному капіталі якого становить 22,22% та Risters-A Gesellschaft mit beschrдnter Haftung (далі - RISTERS-A GmbH), розмір частки в статутному капіталі якого становить 60,00%.
Під час перевірки також встановлено, що за період з 01.01.2022 по 30.06.2025 ТОВ «Агротехніка» на підставі протоколів загальних зборів учасників (засновників) ТОВ «Агортехніка» №48 від 20.12.2022, №15 від 22.03.2023 зі змінами відповідно до протоколу від 19.10.2023 №59 (щодо виплати дивідендів в гривнях), протоколу №15 від 12.03.2024, №39 від 09.07.2024 виплачено нерезиденту «RISTERS-A» GmBH (Республіка Австрія) дивіденди в сумі 60 133 126 грн, в тому числі: 1) перераховано на банківський рахунок нерезидента 57 126 462,14 грн (у тому числі за 4 кв. 2023 в сумі 34 223 200,0 грн за 2 кв. 2024 в сумі 10 516 834,59 грн за 3 кв. 2024 в сумі 12 386 427,55 грн); 2) з виплачених сум утримано та перараховано до бюджету податок за ставкою 5% в загальній сумі 3 066 656 грн, застосувуючи про цьому ставку податку з доходів нерезидента з джерелом їх походження з України 5% на підставі статті 10 Конвенції.
Виплата дивідендів підтверджується протоколами загальних зборів учасників ТОВ «Агротехніка».
В акті перевірки контролюючий орган вказав на безпідставність застосування ТОВ «Агротехніка» пільгової ставки податку при виплаті дивідендів нерезиденту RISTERS-A GmbH, оскільки дійшов висновку про діяльність на території України постійного представництва RISTERS-A GmbH за такими ознаками:
наявність в RISTERS-A GmbH в Україні представників, відмінних від незалежних агентів, які систематично діють від імені RISTERS-A GmbH;
здійснення RISTERS-A GmbH в Україні діяльності, яка належить до основного виду діяльності компанії та приносить переважну частину доходу компанії;
наявність у RISTERS-A GmbH місця здійснення діяльності в Україні, яке до липня 2023 року визначалося місцем основної роботи представників, а з липня 2023 року місцем розташування офісу підприємства в України.
Проте суд не погоджується з такими висновками контролюючого органу з огляду на наступне.
Так, основою для розробки переважної більшості міжнародних договорів про уникнення подвійного оподаткування є Модельна конвенція Організації економічного співробітництва та розвитку (далі - ОЕСР). Модельна конвенція становить джерело уніфікованих рішень щодо найбільш поширених питань, які виникають у сфері міжнародного оподаткування та усунення подвійного оподаткування.
Відповідно до статті 31 Віденської конвенції про право міжнародних договорів (Україна приєдналась до цієї Конвенції згідно з Указом Президії Верховної Ради УРСР «Про приєднання Української Радянської Соціалістичної Республіки до Віденської конвенції про право міжнародних договорів» від 14.04.1986 № 2077-ХІ) договір повинен тлумачитись добросовісно відповідно до їх звичайного значення, яке слід надавати термінам договору в їхньому контексті, а також у світлі об`єкта і цілей договору.
Отже, положення Модельної конвенції ОЕСР, а також офіційного Коментаря до неї мають важливе значення при дослідженні такого питання як наявність або відсутність у представництва нерезидента в Україні статусу постійного представництва.
Коментар до Модельної Конвенції ОЕСР є динамічним та постійно доопрацьовується і змінюється.
Важливе значення серед джерел, якими врегулювано питання уникнення подвійного оподаткування є також Типова (Модельна) Конвенція ООН про уникнення подвійного оподаткування, а також Коментарі до неї, які також підлягають застосуванню для цілей вирішення спору.
За загальним правилом (пункт 1 статті 5 Модельних конвенцій ОЕРСР і ООН), постійним представництвом вважається постійне місце діяльності, через яке нерезидент повністю або частково здійснює свою господарську діяльність. Також постійним представництвом вважається особа, яка має і звичайно використовує повноваження укладати договори від імені нерезидента.
Виключення (пункт 4 статті 5 Модельних конвенцій) стосується декількох випадків, коли навіть за наявності місця діяльності або уповноваженої особи, діяльність нерезидента не вважається такою, що створює постійне представництво. До таких випадків, зокрема, відносяться випадки, коли у певному місці здійснюється виключно діяльність, яка має для підприємства (нерезидента) допоміжний характер.
Таким чином, постійне представництво відповідно до пункту 1 статті 5 Модельної конвенції є постійним місцем діяльності через яке повністю або частково здійснюється комерційна діяльність підприємства (нерезидента).
У міжнародній теорії і практиці оподаткування іноземних організацій, які отримають доходи від джерел за кордоном, вироблена система критеріїв для визначення ступеня присутності іноземної організації на території держави, якими обумовлено обов`язок цієї організації сплачувати встановлені податки:
1) наявність місця ведення підприємницької діяльності на території іноземної держави, тобто об`єкта або обладнання, де така діяльність ведеться;
2) місце ведення підприємницької діяльності має характер стабільності і стаціонарності, тобто має розташовуватися в певному місці і з певним ступенем сталості;
3) підприємницька діяльність ведеться через це місце, тобто персонал і/або інші виконавці діють в державі, на території якого утворено таке місце ведення діяльності.
Аналогічні правові висновки викладені Верховним Судом у постанові від 17.10.2019 у справі №2а-16434/12/267.
Отже, при вирішенні спору щодо характеру діяльності представництва, слід враховувати:
а) наявність постійного місця діяльності нерезидента в Україні або наявність в Україні особи, яка має і зазвичай використовує повноваження щодо укладання контрактів від імені нерезидента;
б) наявність у нерезидента ділової мети в утриманні відповідного місця діяльності;
в) функціонал представництва, на підставі якого має бути визначено характер взаємовідносин між представництвом і підприємством з погляду принципу окремої податкової правосуб`єктності;
г) оцінку того, наскільки виконувані представництвом функції становлять суттєву або істотну частину діяльності нерезидента;
ґ) визначення того, чи виконує представництво функції виключно відносно підприємства (нерезидента), чи також у відношенні інших осіб.
Найважливішим критерієм, яким характеризується діяльність постійного представництва - комерційна мета діяльності.
Визначення терміну «комерційна мета діяльності» не наведене в Конвенції, а Модельна конвенція визначає термін у невиключний спосіб - лише шляхом згадування, що цей термін включає також і професійні послуги.
З цього приводу пунктом 10.2 Коментарів до статті 3 визначено, що цей термін, відповідно до пункту 3.2 повинен мати значення, яке надається йому національним законодавством країни, що застосовує відповідну конвенцію.
Отже, з`ясування характеру господарської діяльності нерезидента має значення з огляду на визначення постійного представництва. Якщо навіть певний нерезидент і має в Україні місце діяльності, але сама діяльність нерезидента не має характеру господарської діяльності, то відповідне місце діяльності не буде вважатись постійним представництвом.
Термін «господарська діяльність» визначено в підпункті 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України як діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Тож, господарська діяльність характеризується, насамперед, спрямованістю на отримання доходу, а також певними організаційними зусиллями, які вчиняються у здійсненні відповідної діяльності (зокрема організаційними, фінансовими, людськими тощо). Фактичне отримання доходу у певному податковому періоді не має вирішального значення для визначення діяльності як господарської.
Так, у разі здійснення на території України представництвом господарської діяльності, зокрема, але не виключно, діяльності, направленої на надання послуг третім особам (консультацій, рекламних акцій тощо), та здійснення інших дій, які можуть свідчити про «господарський» чи «комерційний» характер діяльності представництва, представництво набуває ознак постійного та зобов`язане сплачувати податок на прибуток з доходів, отриманих із джерелом походження із України.
Поряд із цим, як зазначено вище, пункт 4 статті 5 Конвенції містить виключення для визнання діяльності як такої, що має ознаки «постійного представництва», це утримання постійного місця діяльності виключно з метою закупівлі товарів чи виробів або для збирання інформації для підприємства або здійснення для підприємства будь-якої іншої діяльності підготовчого чи допоміжного характеру.
Безпосередньо Модельні конвенції і ОЕРСР і ООН вказують, що часто важко відрізнити, яка діяльність відноситься до діяльності підготовчого або допоміжного характеру, а яка - ні. Вважається, що послуги, які надає місце діяльності, є настільки далекими від фактичної реалізації прибутку, що складно віднести будь-який прибуток до відповідного місця діяльності (пункт 58 Коментарів до Модельної конвенції ОЕСР 2017 року). Вирішальним критерієм має бути визначення того, чи становить діяльність, яка здійснюється у визначеному місці, суттєву і важливу частину діяльності підприємства в цілому. Кожний випадок має аналізуватись окремо (пункт 59 Коментарів до Модельної конвенції ОЕСР 2017 року). Допоміжна діяльність зазвичай є діяльністю, яка здійснюється з метою підтримки чогось, не будучи суттєвою і важливою частиною підприємства в цілому. Малоймовірно, що діяльність, яка вимагає залучення значної частини активів або персоналу, може вважатись діяльністю допоміжного характеру (пункт 60 Модельної конвенції ОЕСР 2017 року).
Отже, для розмежування основної діяльності та підготовчої чи допоміжної діяльності необхідно мати на увазі, що:
- підготовча чи допоміжна діяльність здійснювались на користь самої іноземної компанії, а не на рахунок третіх осіб;
- під основною діяльністю зазвичай сприймається діяльність, що є суттєвою і важливою виходячи із змісту комерційних цілей і завдань організації;
- підготовча діяльність передує початку основної діяльності нерезидента на території України;
- допоміжна діяльність забезпечує процес ведення основної господарської діяльності нерезидентом, здійснюється одночасно з основною діяльністю, при цьому до основної не відноситься.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 29.09.2021 у справі №640/10685/20.
Суд встановив, що RISTERS-A GmbH є резидентом Республіки Австрія, метою господарської діяльності компанії є участь у підприємствах та товариствах (холдинг). Компанію створено 25.06.2020, її засновником є фізична особа резидент України громадянин ОСОБА_1 .
Відповідно до протоколів загальних зборів учасників ТОВ «Агротехніка» №48 від 20.12.2022, №15 від 22.03.2023,№15 від 12.03.2024, №33 від 04.06.2024, №39 від 09.07.2024 компанія RISTERS-A GmbH володіє часткою в розмірі 60,00% статутного капіталу ТОВ «Агротехніка», що в силу приписів пункту 7 статті 5 Конвенції не є підставою для твердження про наявність у нерезидента постійного представництва в Україні, проте на підставі підпункту «а» пункту 2 статті 10 Конвенції дає право на застосування пільгової ставки податку – 5% від загальної суми дивідендів.
Обґрунтовуючи наявність постійного представництва нерезидента на території України, відповідач в акті перевірки зазначив, що представництво інтересів компанії RISTERS-A GmbH на території України на підставі довіреностей здійснювали фізичні особи-резиденти України ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які діяли виключно aбo майже виключно в інтересах підприємств, які є пов`язаними особами та належать громадянину України ОСОБА_1 , не будучи обмежені директором RISTERS-A GmbH в прийнятті рішень, здійснювали управління активами нерезидента безпосередньо на території України, не отримуючи жодної винагороди за свої послуги з представлення інтересів нерезидента, при цьому отримували заробітну плату та інші виплати від українських підприємств, беніфіціарним власником яких є власник RISTERS-A GmbH ОСОБА_1 . Крім того, відповідач вказав, що підприємницька діяльність RISTERS-A GmbH на території є систематичною, починаючи з 2020 pоку, відноситься до основного виду діяльності підприємства та призводить до отримання переважної частки доходів компанії, починаючи з 2023 pоку у компанії RISTERS-A GmbH на території України наявний офіс, розміщений за адресою реєстрації дочірніх компаній RISTERS-A GmbH.
Аналізуючи такі доводи контролюючого органу, суд зауважує, що відповідно до підпункту 14.1.81 пункту 14.1 статті 14 ПК України інвестиції - господарські операції, які передбачають придбання основних засобів, нематеріальних активів, корпоративних прав та/або цінних паперів в обмін на кошти або майно. Інвестиції поділяються на: 
а) капітальні інвестиції - господарські операції, що передбачають придбання будинків, споруд, інших об`єктів нерухомої власності, інших основних засобів і нематеріальних активів, що підлягають амортизації відповідно до норм цього Кодексу;
б) фінансові інвестиції - господарські операції, що передбачають придбання корпоративних прав, цінних паперів, деривативів та/або інших фінансових інструментів. Фінансові інвестиції поділяються на: прямі інвестиції - господарські операції, що передбачають внесення коштів або майна в обмін на корпоративні права, емітовані юридичною особою при їх розміщенні такою особою; портфельні інвестиції - господарські операції, що передбачають купівлю цінних паперів, деривативів та інших фінансових активів за кошти на фондовому ринку або біржовому товарному ринку;
в) реінвестиції - господарські операції, що передбачають здійснення капітальних або фінансових інвестицій за рахунок прибутку, отриманого від інвестиційних операцій.
При цьому згідно з підпунктом 14.1.90 пункту 14.1 статті 14 ПК України корпоративні права - права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.
Отже, інвестиційна діяльність, зокрема придбання корпоративних прав, є господарською діяльністю в розумінні ПК України, проте саме по собі володіння корпоративними правами не є такою діяльністю, оскільки права володільця частки в статутному капіталі визначаються законом та статутними документами.
Контролюючим органом не надано доказів на підтвердження обставин здійснення RISTERS-A GmbH підприємницької діяльності в Україні через постійне представництво, а діяльність ОСОБА_2 та Придюк О.Б. в Україні в якості представників цього нерезидента не утворювала господарської (підприємницької) діяльності. Вказані особи були уповноважені компанією RISTERS-A GmbH на представництво її інтересів виключно в межах повноважень, однак без можливості самостійного прийняття рішень щодо розпорядження всіма активами RISTERS-A GmbH як директори, акціонери чи бенефіціарні власники тощо.
У вищеописаних протоколах загальних зборів ТОВ «Агротехніка» ОСОБА_2 та ОСОБА_3 приймали участь виключно у розподіленні прибутку ТзОВ «Агротехніка» як представники учасника RISTERS-A GmbH.
Як зазначив Верховний Суд у постанові від 29.01.2021 у справі №826/244/15, умовою для визначення представництва нерезидента як постійного та отримання ним статусу платника податку є здійснення представництвом підприємницької діяльності нерезидента в Україні.
У разі здійснення представництвом нерезидента видів або виду діяльності, яка є тотожною основній діяльності нерезидента, таке представництво набуває статусу постійного представництва, а його діяльність на території України оподатковується в загальному порядку.
Для розмежування «постійного» представництва від «непостійного» (некомерційного), слід виділити ключові характеристики, які слугують підставою для їх розмежування. Насамперед, діяльність некомерційного представництва має виключно підготовчий або допоміжний характер щодо діяльності материнської компанії і має бути відмінною від статутних функцій материнської компанії.
Таким чином, лише на підставі аналізу господарської діяльності нерезидента в сукупності з діяльністю такого нерезидента на території резидента можна стверджувати про наявність чи відсутність постійного представництва.
Також вірне дослідження доходів від звичайної діяльності нерезидента дозволить визначитися з істотністю і значущістю діяльності можливого представництва, тобто чим більше значення має така діяльність в сукупній діяльності організації, тим більша ймовірність утворення постійного представництва (пункт 24 Коментарів до статті 5 Конвенції).
В свою чергу, зазначаючи про здійснення постійним представництвом компанії RISTERS-A GmbH підприємницької діяльності в Україні, відповідач не здійснив запитів до компетентних органів Республіки Австрія та не з`ясував, які види діяльності вказаної компанії передбачені її статутом, які доходи отримує дана компанія від своєї господарської діяльності та чи дійсно отримані дивіденди є єдиним її прибутком.
Акт перевірки не містить порівняльний аналіз господарської діяльності RISTERS-A GmbH на території Республіки Австрія та на території України, висновків про тотожність (істотність, значущість тощо) діяльності постійного представництва основній діяльності нерезидента.
З огляду на викладене, твердження відповідача про те, що діяльність уповноважених осіб RISTERS-A GmbH на території України носить характер постійного представництва, не підтверджена належними та допустимими доказами, якими в даному випадку могли б слугувати листи компетентних органів Республіки Австрія щодо діяльності RISTERS-A GmbH, наприклад фінансова звітність даної компанії.
Отже, в розглядуваній ситуації відсутні будь-які підтверджувальні відомості про те, що компанія RISTERS-A GmbH має на території України незареєстроване постійне представництво в розумінні положень Конвенції, вчиняє через нього комерційну діяльність тощо.
В свою чергу, сам факт видачі довіреності не визначається Конвенцією як вчинення повіреним дій, які в будь-якому випадку свідчать про наявність постійного представництва.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 21.12.2022 у справі №200/7051/20-а, від 24.07.2025 у справі №320/17773/21.
Щодо посилання відповідача на те, що RISTERS-A GmbH, починаючи з 2023 року використовує офіс на території України, а саме використовує частину приміщення за адресою: м. Луцьк, вул. Єршова 11, 7 поверх. Однак, як зауважує позивач, дане офісне приміщення було тимчасово орендоване задля можливості RISTERS-A GmbH відкрити банківський рахунок у Україні, і жодним чином не пов`язано з виконанням протоколу на реінвестиції в статутний капітал товариства. 
При вирішенні спору суд також враховує правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 24.07.2025 у справі №320/17773/21, яка полягає в наступному.
Представництва на території України зазвичай не мають статусу юридичної особи та діють на підставі наданих нерезидентом повноважень. Такі представництва можуть як здійснювати підприємницьку діяльність на території України, так і виконувати лише функції, які мають допоміжний та підготовчий характер (зберігання, демонстрація, закупівля або доставка товарів, збирання інформації тощо). Ці умови можна охарактеризувати як ознаки, що дозволяють відносити представництво нерезидента до розряду «постійних» та «непостійних».
Постійне представництво нерезидента в Україні з метою оподаткування розглядається як окремий, незалежний від самого нерезидента, суб`єкт господарської діяльності. Відтак взаємовідносини між нерезидентом та його постійним представництвом в Україні необхідно розглядати як взаємовідносини між різними суб`єктами господарювання та, відповідно, податковий облік самого постійного представництва повинен здійснюватися згідно із загальними правилами.
Відповідно до пункту 64.5 статті 64 ПК України у разі встановлення контролюючим органом за результатами податкового контролю ознак ведення нерезидентом господарської діяльності на території України, зазначеної в абзацах третьому - п`ятому цього пункту, без взяття на податковий облік нерезидента, зокрема здійснення резидентом діяльності в інтересах нерезидента через відокремлені підрозділи, у тому числі, що має ознаки постійного представництва, контролюючим органом призначається перевірка такої діяльності. Порядок проведення перевірки для цілей цього пункту визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, з урахуванням особливостей, визначених цим Кодексом.
Якщо перевіркою встановлено ведення нерезидентом діяльності через відокремлені підрозділи, у тому числі постійне представництво в Україні без взяття на податковий облік, контролюючий орган складає акт перевірки, який надсилається нерезиденту в порядку, визначеному пунктом 86.13 статті 86 цього Кодексу. На підставі акта перевірки контролюючим органом може бути прийнято рішення про взяття на облік такого нерезидента в Україні без заяви нерезидента та отримання заперечення до акта перевірки.
При цьому пунктом 117.4 статті 117 ПК України передбачено, що ведення нерезидентом (іноземною юридичною компанією, організацією) діяльності через відокремлений підрозділ, у тому числі постійне представництво, без взяття на податковий облік у порядку, передбаченому ПК України, тягне за собою накладення штрафу на нерезидента в розмірі 100000 гривень.
Однак, в даному випадку, стверджуючи про ведення компанією RISTERS-A GmbH на території України основної комерційної діяльності саме через постійне представництво, відповідач не вказав на обставини й не підтвердив документально вжиття ним зазначених вище заходів з метою проведення документальної позапланової перевірки такого постійного представництва нерезидента, взяття його на податковий облік й притягнення останнього до відповідальності на підставі пункту 117.4 статті 117 ПК України.
Таким чином відповідач не надав достатніх та беззаперечних доказів на підтвердження встановлених в ході проведення документальної планової виїзної перевірки ТОВ «Агротехніка» порушень вимог ПК України, які призвели до заниження податкових зобов`язань щодо утриманих податків з доходів нерезидента із джерелом походження з України всього у сумі 6 566 830 грн, відтак податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Волинській області №00611503202301 від 20.03.2026 року слід визнати протиправним та скасувати.
Щодо податкового повідомлення-рішення №0061400706 від 20.03.2026 року форми «Р», яким збільшено зобов`язання з податку на прибуток у розмірі 3 382 950 грн та застосовано штрафні санкції у розмірі 845 737,50 грн, загалом на суму 4 228 687,50 грн, суд зазначає наступне.
Перевіркою задекларованих у рядку 02 Декларацій «Фінансовий результат до оподаткування (прибуток або збиток), визначений у фінансовій звітності відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності» показників за період з 01.01.2022 по 30.06.2025 – 231 893 480 грн 
Перевіркою повноти декларування показників рядка 02 Декларацій «Фінансовий результат до оподаткування (прибуток або збиток), визначений у фінансовій звітності відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності» за період з 01.01.2022 по 30.06.2025 встановлено їх заниження на загальну суму 18 772 927 грн, в т.ч. занижено за 2022 рік на загальну суму – 5 333 304 грн, за 2023 рік на загальну суму 10 732 573 грн, за 2024 рік на загальну суму 2 707 050 грн.
Заниження фінансового результату до оподаткування відбулося за рахунок завищення витрат.
Так, за період з 01.01.2022 по 30.06.2025 ТОВ «Агротехніка» задекларовано податок на прибуток у сумі 42 334 970 грн. Перевіркою повноти декларування показників рядка 02 Декларацій «Фінансовий результат до оподаткування (прибуток або збиток), визначений у фінансовій звітності відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності» за період з 01.01.2022 по 30.06.2025 встановлено їх заниження на загальну суму 18 772 927 грн., в т.ч. занижено за 2022 рік на загальну суму- 5 333 304 грн., за 2023 рік на загальну суму 10 732 573 грн, за 2024 рік на загальну суму 2 707 050 грн.».
На думку контролюючого органу завищення виникло за результатами здійснення господарських взаємовідносин з наступним контрагентами: ФОП ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1 ); ФОП ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_2 ), ФОП ОСОБА_11 (РНОКПП НОМЕР_3 ); ФОП ОСОБА_7 (РНОКПП НОМЕР_4 ).
Як зауважив позивач у період охоплений перевіркою, вищевказаними контрагентами для ТОВ «Агротехніка» надавалися послуги, необхідні для забезпечення господарської діяльності останнього.
Так, згідно п.п.14.1.231.п.14.1 ст.14 ПК України, розумна економічна причина (ділова мета) - причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.
Відтак, зміст поняття розумної економічної причини (ділової мети) передбачає обов`язкову спрямованість будь-якої операції платника податків на отримання позитивного економічного ефекту. 
Проте з визначеного ПК України поняття ділової мети випливає, що обов`язково повинен бути намір платника податків отримати відповідний економічний ефект, тобто господарська операція принаймні теоретично (за умови досягнення поставлених завдань) має передбачати можливість приросту або збереження активів чи їх вартості. 
Якщо ж та чи інша операція не зумовлена розумними економічними причинами (позбавлена ділової мети), то такі операції не є вчиненими в межах господарської діяльності, а відтак, їх наслідки не підлягають відображенню в податковому обліку. 
Відповідно, до п.п.14.1.36. п.14.1 ст.14 ПК України від 02.12.2010 №2755-VІ (із змінами і доповненнями), господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами. 
Економічна вигода – це обов`язковий елемент формування як доходу, так і витрат платника податків. 
Відповідно до статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 №996-ХІV (далі – Закон №996-ХІV) встановлено:
- господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства; 
- економічна вигода - потенційна можливість отримання підприємством грошових коштів від використання активів.
Бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку. (п.2 ст. 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»).
Витрати платника податків зменшують економічну вигоду. Проте, таке зменшення, яке відбувається шляхом вибуття активів або збільшенням зобов`язань не повинно бути позбавлено економічної доцільності в силу того, що вибуття активів як спосіб зменшення економічної вигоди та підстава для виникнення у платника податків права на витрати передбачає отримання економічної вигоди у майбутньому. Такий висновок випливає із суті визначення поняття активи, що наведено у ст. 1 Закону №996-ХІV, зокрема - ресурси, контрольовані підприємством у результаті минулих подій, використання яких, як очікується, приведе до отримання економічних вигод у майбутньому. 
Відповідно до пункту 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування, платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту. 
Для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування (пункт 44.2 ПК України). 
У разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в пункті 86.7 статті 86 цього Кодексу платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності (пункт 44.6 ПК України). 
Відповідно до пп. 134.1.1. п. 134.1 ст. 134 ПК України, прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу. 
Пунктом 135.1 статті 135 ПК України встановлено, що базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу.
Відповідно до п.2. ст.3 Закону №996-ХІV бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку. 
Пунктом 1 статті 9 Закону №996-ХІV визначено, щопідставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. 
Пунктом 3 статті 9 Закону №996-ХІV встановлено, що інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку. Операції в іноземній валюті відображаються також у валюті розрахунків та платежів по кожній іноземній валюті окремо. 
Пунктом 8 статті 9 Закону №996-ХІV передбачено, що відповідальність за несвоєчасне складання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку та недостовірність відображених у них даних несуть особи, які склали та підписали ці документи. 
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту. 
Отже, витрати для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток мають бути фактично здійснені та підтверджені належним чином оформленими первинними документами, що відображають реальність здійснення господарської операції. Відображення господарської операції у податковому обліку повинно здійснюватися відповідно до її реального економічного змісту на підставі первинних документів бухгалтерського обліку. Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. 
Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. 
Правові наслідки у вигляді виникнення у покупця права на формування витрат виникають за наявності сукупності таких обставин та підстав, зокрема: фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій; документального підтвердження реального здійснення господарських операцій сукупністю юридично значимих (дійсних) первинних та інших документів, які зазвичай супроводжують операції певного виду; наявності у сторін спеціальної податкової правосуб`єктності; наявності у покупця належним чином складеної податкової накладної; наявності ділової мети, розумних економічних причин для здійснення господарської операції. Підстави за яких неможливе формування витрат це, зокрема: не пов`язаність здійсненої операції (понесених витрат) з господарською діяльністю покупця (придбання товарів/послуг без мети їх використання у господарській діяльності); фіктивність операцій/нездійснення оподатковуваних операцій; відсутність у платника податків юридично значимих первинних документів тощо.
На думку суду господарські операції ТОВ «Агротехніка» з придбання послуг у ФОП ОСОБА_4 , ФОП ОСОБА_5 , ФОП ОСОБА_11 ; ФОП ОСОБА_7 мали реальний характер, були використані для потреб господарської діяльності товариства для отримання прибутку та оформлені первинними документами, а саме:
1) Що стосується правовідносин з ФОП ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1 ):
- договір про надання послуг №04/01/22-7 від 04.01.2022, а також додаткова угоду №1 від 30.12.2022;
- акти здачі прийняття робіт №1 від 12.01.2022, №2 від 07.02.2022, №3 від 12.03.2022, №4 від 08.04.2022, №5 від 06.05.2022, №6 від 09.06.2022, №7 від 28.06.2022, №8 від 06.07.2022, №9 від 20.07.2022, №10 від 08.08.2022, №11 від 23.08.2022, №12 від 14.09.2022, №13 від 07.10.2022, №14 від 21.10.2022, №15 від 09.11.2022, №16 від 09.12.2022, №1 від 16.01.2023, №2 від 02.02.2023, №3 від 09.02.2023, №4 від 13.02.2023, №5 від 13.02.2023, №6 від 13.02.2023, №7 від 03.03.2023, №8 від 09.03.2023, №9 від 19.04.2023, №10 від 03.05.2023, №11 від 13.06.2023, №12 від 14.07.2023, №13 від 25.07.2023, №14 від 08.08.2023, №15 від 07.09.2023, №16 від 05.10.2023, №17 від 27.11.2023, №18 від 29.11.2023, №19 від 08.12.2023, №20 від 11.12.2023, №1 від 09.01.2024, №2 від 12.02.2024, №3 від 12.03.2024, №4 від 05.04.2024, №5 від 07.05.2024;
- платіжними інструкціями в національній валюті №18350 від 12.01.2022, №19509 від 07.02.2022, №20829 від 12.03.2022, №21734 від 08.04.2022, №22955 від 06.05.2022, №24298 від 09.06.2022, №24935 від 28.06.2022, №25255 від 06.07.2022, №25708 від 20.07.2022, №26446 від 08.08.2022, №26994 від 23.08.2022, №27705 від 14.09.2022, №28670 від 07.10.2022, №29212 від 21.10.2022, №30015 від 09.11.2022, №31104 від 09.12.2022, №32296 від 16.01.2023, №32720 від 31.01.2023, №32923 від 07.02.2023, №33091 від 13.02.2023, №33092 від 13.02.2023, №33122, від 13.02.2023, №33527 від 01.03.2023, №33650 від 06.03.2023, №34309 від 03.04.2023, №34410 від 05.04.2023, №35042 від 03.05.2023, №35594 від 01.06.2023, №35607, від 02.06.2023, №36366 від 13.07.2023, №37162 від 07.08.2023, №37892 від 07.09.2023, №38435 від 05.10.2023, №39180 від 08.11.2023, №39233 від 20.11.2023, №39587 від 28.11.2023, №39799 від 07.12.2023, №39800 від 07.12.2023, №40529 від 08.01.2024, №41128 від 09.02.2024, №41643 від 05.03.2024, №42310 від 04.04.2024, №43006 від 03.05.2024.
2) Що стосується правовідносин з ФОП ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_2 ):
- договір про надання послуг №04/01/22-6 від 04.01.2022, а також додаткова угоду №1 від 30.12.2022;
- акти здачі прийняття робіт №1 від 12.01.2022, №2 від 07.02.2022, №3 від 12.03.2022, №4 від 08.04.2022, №5 від 06.05.2022, №6 від 03.06.2022, №7 від 09.06.2022, №8 від 15.06.2022, №9 від 28.06.2022, №10 від 06.07.2022, №11 від 07.07.2022, №12 від 20.07.2022, №13 від 08.08.2022, №14 від 23.08.2022, №15 від 08.09.2022, №16 від 14.09.2022, №17 від 07.10.2022, №18 від 21.10.2022, №19 від 09.11.2022, №20 від 09.12.2022, №21 від 09.12.2022, №22 від 28.12.2022, №1 від 16.01.2023, №2 від 23.01.2023, №3 від 07.02.2023, №4 від 13.02.2023, №5 від 13.02.2023, №6 від 13.02.2023, №7 від 03.03.2023, №8 від 09.03.2023, №9 від 23.03.2023, №10 від 07.04.2023, №11 від 14.04.2023, №12 від 03.05.2023, №13 від 08.05.2023, №14 від 13.06.2023, №15 від 13.06.2023, №16 від 17.07.2023, №17 від 08.08.2023, №18 від 07.09.2023, №19 від 05.10.2023, №20 від 10.10.2023, №22 від 27.11.2023, №23 від 06.12.2023, №24 від 07.12.2023, №25 від 08.12.2023, №26 від 11.12.2023, №27 від 21.12.2023, №1 від 08.01.2024, №2 від 09.01.2024, №3 від 23.01.2024, №4 від 12.02.2024, №5 від 12.02.2024, №6 від 20.02.2024, №7 від 12.03.2024, №8 від 12.03.2024, №9 від 27.03.2024, №10 від 01.04.2024, №11 від 05.04.2024, №12 від 07.05.2024, №13 від 04.06.2024;
- платіжними інструкціями в національній валюті №32295 від 16.01.2023, №32496 від 23.01.2023, №32927 від 07.02.2023, №33087 від 13.02.2023, №33121 від 13.02.2023, №33093 від 13.02.2023, №33528 від 01.03.2023, №33655 від 06.03.2023, №34016 від 20.03.2023, №34348 від 04.04.2023, №34409 від 05.04.2023, №34579 від 12.04.2023, №35043 від 03.05.2023, №35141 від 08.05.2023, №35645 від 05.06.2023, №35690 від 07.06.2023, №36367 від 13.07.2023, №37163 від 07.08.2023, №37889 від 07.09.2023, №38432 від 05.10.2023, №38593 від 11.10.2023, №39181 від 08.11.2023, №39314 від 15.11.2023, №39232 від 20.11.2023, №39722 від 05.12.2023, №39801 від 07.12.2023, №39815 від 07.12.2023, №39826 від 08.12.2023, №39853 від 11.12.2023, ;40026 від 18.12.2023.
3) Що стосується правовідносин з ФОП ОСОБА_12 (РНОКПП НОМЕР_3 ):
- договір про надання послуг №04/01/21-1 від 04.01.2021, а також додаткова угоду від 17.03.2021 та додаткова угода №1 від 31.12.2021;
- акти здачі прийняття робіт №1 від 12.01.2022, №2 від 07.02.2022, №3 від 12.03.2022, №4 від 08.04.2022, №5 від 06.05.2022, №6 від 03.06.2022, №7 від 09.06.2022, №8 від 28.06.2022, №9 від 06.07.2022, №10 від 20.07.2022, №11 від 08.08.2022, №12 від 23.08.2022, №13 від 25.08.2022, №14 від 14.09.2022, №15 від 07.10.2022, №16 від 21.10.2022, №17 від 09.11.2022, №18 від 09.12.2022, №19 від 09.12.2022, №20 від 28.12.2022, №1 від 16.01.2023, №2 від 02.02.2023, №3 від 09.02.2023, №4 від 09.02.2023, №5 від 13.02.2023, №6 від 13.02.2023, №7 від 13.02.2023, №8 від 03.03.2023, №9 від 09.03.2023, №10 від 10.03.2023, №11 від 10.03.2023, №12 від 07.04.2023, №13 від 13.04.2023, №14 від 03.05.2023, №15 від 18.05.2023, №16 від 18.05.2023, №17 від 13.06.2023, №18 від 13.06.2023, №19 від 15.06.2023, №20 від 16.06.2023, №21 від 13.07.2023, №22 від 14.07.2023, №23 від 19.07.2023, №24 від 07.08.2023, №25 від 10.08.2023, №26 від 07.09.2023, №27 від 07.09.2023, №28 від 08.09.2023, №29 від 29.09.2023, №30 від 05.10.2023, №31 від 06.10.2023, №32 від 07.11.2023, №33 від 08.11.2023, №34 від 16.11.2023;
- платіжними інструкціями в національній валюті №18351 від 12.01.2023, №19510 від 07.02.2022, №20832 від 12.03.2022, №21737 від 08.04.2022, №22957 від 06.05.2022, №24032 від 03.06.2022, №24297 від 09.06.2022, №24933 від 28.06.2022, №25256 від 06.07.2022, №25709 від 20.07.2022, №26442 від 08.08.2022, №26992 від 23.08.2022, №27071 від 25.08.2022, №27708 від 14.09.2022, №28673 від 07.10.2022, №29217 від 21.10.2022, №30019 від 09.11.2022, №31101 від 09.12.2022, №31099 від 09.12.2022, №31816 від 28.12.2022, №32300 від 16.01.2023, №32719 від 31.01.2023, №32911 від 06.02.2023, №32928 від 07.02.2023, №33119 від 13.02.2023, №33095 від 13.02.2023, №33089 від 13.02.2023, №33524 від 01.03.2023, №33651 від 06.03.2023, №33653 від 06.03.2023, №33652 від 06.03.2023, №34406 від 05.04.2023, №34407 від 05.04.2023, №34611 від 13.04.2023, №35045 від 03.05.2023, №35220 від 15.05.2023, №35334 від 18.05.2023, №35691 від 07.06.2023, №35625 від 15.06.2023, №35870 від 15.06.2023, №35376 від 22.05.2023, №36368 від 13.07.2023, №36369 від 13.07.2023, №36722 від 18.07.2023, №37161 від 07.08.2023, №37160 від 07.08.2023, №37887 від 07.09.2023, №37886 від 07.09.2023, №37888 від 07.12.2023, №38188 від 25.09.2023, №38434 від 05.10.2023, №38433 від 05.10.2023, №38665 від 23.10.2023, №39184 від 08.11.2023, №39183 від 08.11.2023.
4) Що стосується правовідносин з ФОП ОСОБА_7 (РНОКПП НОМЕР_4 ):
- договір про надання послуг №04/01/22-2 від 04.01.2022, а також додаткова угода №1 від 30.12.2022;
- акти здачі прийняття робіт №1 від 12.01.2022, №2 від 07.02.2022, №3 від 12.03.2022, №4 від 12.03.2022, №5 від 08.04.2022, №6 від 14.04.2022, №7 від 06.05.2022, №8 від 19.05.2022, №9 від 03.06.2022, №10 від 09.06.2022, №11 від 06.07.2022, №12 від 20.07.2022, №13 від 29.07.2022, №14 від 08.08.2022, №15 від 11.08.2022, №16 від 23.08.2022, №17 від 14.09.2022, №18 від 15.09.2022, №19 від 07.10.2022, №20 від 13.10.2022, №21 від 21.10.2022, №22 від 09.11.2022, №23 від 24.11.2022, №24 від 09.12.2022, №25 від 16.12.2022, №1 від 13.01.2023, №2 від 16.01.2023, №3 від 02.02.2023, №4 від 09.02.2023, №5 від 13.02.2023, №6 від 13.02.2023, №7 від 14.02.2023, №8 від 03.03.2023, №9 від 03.03.2023;
- платіжними інструкціями в національній валюті №18349 від 12.01.2023, №18539 від 24.01.2022, №18540 від 24.01.2022, №19505 від 07.02.2022, №19533 від 07.02.2022, №20780 від 11.03.2022, №20833 від 12.03.2022, №21735 від 08.04.2022, №21803 від 11.04.2022, №22959 від 06.05.2022, №23325 від 16.05.2022, №24247 від 08.06.2022,№24301 від 09.06.2022, №25251 від 06.07.2022, №25710 від 20.06.2022, №25832 від 25.07.2022, №26990 від 23.08.2022, №26473 від 08.08.2022, №26443 від 08.08.2022, №27659 від 13.09.2022, №27709 від 14.09.2022, №28675 від 07.10.2022, №28797 від 11.10.2022, №29216 від 21.10.2022, №30020 від 09.11.2022, №30425 від 21.11.2022, №31105 від 09.12.2022, №31134 від 12.12.2022, №32160 від 09.01.2023, №32297 від 16.01.2023, №32718 від 31.01.2023, №32930 від 07.02.2023, №33118 від 13.02.2023, №33090 від 13.02.2023, №33096 від 13.02.2023, №33525 від 01.03.2023, №33526 від 01.03.2023, №33656 від 06.03.2023.
Суд враховує, що додані до позову докази та висновки акта перевірки підтверджують факт наданих послуг контрагентами ФОПами Теодорович О.М., ОСОБА_5 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в процесі господарської діяльності позивача. З наданих документів можливо встановити зміст та обсяг господарських операцій; в них визначено найменування наданих послуг, його кількість та вартість; доведено факти виконання робіт. Це свідчить, що позивачем належно підтверджено показники, відображені у податковій звітності. Документи досліджувалися під час проведення перевірки а також у судовому засіданні, недоліки в їх оформлені відсутні, що не заперечує відповідач. Відтак висновок контролюючого органу про нереальність господарських операцій ґрунтується на припущеннях.
Також суд враховує, що обсяг придбаних позивачем товарів і послуг від вищезгаданих контрагентів у 2022 році склав 1 184 264 259,49 грн. Обсяг реалізації товарів і послуг за той же період склав 1 659 374 323,37 грн. У 2022 році позивачем було сплачено податок на прибуток підприємств у сумі 29 308 998,63 грн. У 2023 році обсяг придбаних позивачем товарів і послуг склав 638 382 645,81 грн. Обсяг реалізації товарів і послуг за той же період склав 692 828 084,57 грн. Сума сплаченого позивачем податку на прибуток підприємств у 2023 році склала 10 792 175,00 грн. У 2024 році обсяг придбаних позивачем товарів і послуг склав 656 071 683,01 грн. Обсяг реалізації товарів і послуг за той же період склав 599 117 742,51 грн. Сума сплаченого позивачем податку на прибуток підприємств у 2024 році склала 7 886 356,00 грн. Дані фактичні обставини підтверджуються витягами з ІКС ДПС про стан розрахунків платника за податками, зборами, платежами та єдиним внеском на загальнообов`язкове державне соціальне страхування .
Таким чином податкове повідомлення-рішення №0061400706 від 20.03.2026 року форми «Р», яким збільшено позивачу зобов`язання з податку на прибуток у розмірі 3 382 950 грн та застосовано штрафні санкції у розмірі 845 737,50 грн, загалом на суму 4 228 687,50 грн є протиправним та підлягає скасуванню.
Щодо податкових повідомлень-рішень №0061410706 від 20.03.2026 року форми «В4», яким зменшено суму від`ємного значення з податку на додану вартість на суму 582 109 грн та №0061420706 від 20.03.2026 року форми «Р», яким збільшено зобов`язання з податку на додану вартість у розмірі 13 827 876 грн та застосовано штрафні санкції у розмірі 3 456 969 грн, загалом на суму 17 284 845 грн., суд зазначає наступне.
Як встановлено перевіркою, відображення показника за період з 01.01.2022 по 30.06.2025 у загальній сумі 225 979 226 грн відбулося на підставі таких документів: журналів-ордерів по бухгалтерських рахунках 311 «Поточні рахунки в національній валюті», 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками», 371 «Розрахунки зa виданими авансами», 644 «Податковий кредит» із співставленням вибірковим методом первинних документів: накладних, податкових накладних, актів виконаних робіт, товарно-транспортних накладних та інших первинних документів, декларацій з ПДВ з додатками, встановлено завищення показників задекларованих у рядку 10.3 Декларацій «Придбання товарів/послуг на митній території – за ставкою 14%» на загальну суму 13 190 129 грн.
Перевіркою повноти нарахування податку на додану вартість за період з 01.01.2022 по 30.06.2025 встановлено його заниження на загальну суму 13 827 876 грн в тому числі:
- за березень 2022 року в сумі 4 514 769 грн;
- за квітень 2022 року в сумі 3 773 509 грн;
- за травень 2022 року в сумі 21 152 грн;
- за червень 2022 року в сумі 1 970 783 грн;
- за липень 2022 року в сумі 2 713 355 грн;
- за червень 2023 року в сумі 423 236 грн;
- за жовтень 2024 року в сумі 71 696 грн;
- за лютий 2025 року в сумі 52 744 грн;
- за травень 2025 року в сумі 286 632 грн.
Щодо правомірності формування від`ємного значення з податку на додану вартість за період з 01.01.2022 по 30.06.2025 перевіркою встановлено його завищення на суму 582 109 грн в тому числі: за червень 2025 року в сумі 582 109 грн.
Як зазначила представник відповідача у відзиві на позовну заяву для отримання права на формування податкового кредиту із сум податку на додану вартість, сплачених в ціні придбаного товару (робіт, послуг), та права на віднесення витрат по його придбанню до складу валових витрат, платник повинен мати податкові накладні, первинні бухгалтерські документи, видані на реально отриманий товар (роботи, послуги), призначені для використання у власній господарській діяльності. Таким чином, відображення господарської операції у податковому обліку повинно здійснюватись відповідно до її реального економічного змісту на підставі первинних документів бухгалтерського обліку. Проте якщо ж господарська операція фактично не відбулась, то платник податків не має права на податкову вигоду у вигляді податкового кредиту та/або зменшення оподатковуваного доходу на суму витрат. Наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування податкового кредиту та витрат. Якщо господарська операція фактично не відбулася, то платник податків не має права на податкову вигоду у вигляді податкового кредиту та/або зменшення оподатковуваного доходу на суму витрат.
Пунктом 14.1.181 статті 14 Податкового кодексу (ПК) України визначено, що податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу (підпункт 14.1.181).
Відповідно до приписів пункту 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Статтею 198 ПК України встановлено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності (пункт 198.1).
Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною (пункт 198.2).
Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду (пункт 198.3).
Платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами, придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/ послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися, зокрема в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу) (підпункт «г» пункту 198.5). 
Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу) (пункт 198.6). 
Відповідно до приписів статті 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду (пункт 200.1). 
При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом (пункт 200.2). 
При від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума: 
а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу; 
б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету; в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (пункт 200.4). 
Відповідно до п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/ послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. 
Податкова накладна та/або розрахунок коригування до неї, складені та зареєстровані після 1 липня 2017 року в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/ послуг, є для покупця таких товарів/послуг достатньою підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, та не потребує будь-якого іншого додаткового підтвердження.
При цьому як встановлено судом та не заперечується відповідачем за результатами операцій з поставки товарів, постачальниками – ФГ «Зерно Ташлик», ТОВ «ВПК ЕМІК» та ФГ «АГРОЗЕР ОІЛ» були зареєстровані податкові накладні, що підтверджується відповідними квитанціями наявними в матеріалах справи.
Разом з тим ГУ ДПС у Волинській області вказує, що зазначені вище порушення було встановлено за результатом дослідження господарських операцій з придбання товарів (сільськогосподарської сировини) у трьох постачальників, зокрема: Фермерського господарства «Зерно-Ташлик» (код ЄДРПОУ 39070447), Товариства з обмеженою відповідальністю «ВПК ЕМІК» (код ЄДРПОУ 43584346) та Фермерського господарства «АГРОЗЕР ОІЛ» (код ЄДРПОУ 43425408).
Щодо взаємовідносин позивача з Фермерським господарством «Зерно-Ташлик», суд зазначає наступне.
Судом встановлено, що між Фермерським господарством «Зерно-Ташлик» (Постачальник) та ТОВ «Агротехніка» (Покупець) було укладено договори поставки №КВ-ВЗ-2-2-2392 від 18.06.2021 та №ВП-201 від 06.10.2021 згідно умов яких Постачальник зобов`язується поставити Покупцю Товар, а Покупець зобов`язується прийняти цей Товар та своєчасно оплачувати його в порядку та на умовах визначених договором. Поставка Товару здійснюється окремими партіями. Найменування Товару, асортимент, ціна за одиницю Товару та інша інформація вказується в Специфікаціях, які підписуються уповноваженими представниками сторін і становлять невід`ємну частину Договору.
Поставка товару (соя, кукурудза) здійснювалась відповідно до Специфікацій №1 від 18.06.2021, №2, №3, №4 , №4/1, №5 та №6 від 15.06.2021 та Специфікацій №1, №2, №3, №4 та №6 від 06.10.2021 в кількості 2675,289 тон на загальну суму 41484581,22 грн, крім того ПДВ 5 807 841,37 грн та в кількості 222,98 тон на загальну суму 1281020,1 грн, крім того ПДВ 179342,81 грн.
Факт поставки товарів підтверджується підписаними представниками сторін видатковими накладними №2155 від 07.10.2021, №2156 від 07.10.2021, №2161 від 09.10.2021, №2162 від 09.10.2021, №2164 від 10.10.2021, №2163 від 11.10.2021, №2167 від 12.10.2021, №2168 від 12.10.2021, №2197 від13.10.2021, №2198 від 13.10.2021, №2199 від 15.10.2021, №2200 від 16.10.2021, №2201 від 17.10.2021, №2173 від 18.10.2021, №2174 від 18.10.2021, №2172 від 18.10.2021, №2202 від 18.10.2021, №2203 від 19.10.2021, №2204 від 19.10.2021, №2206 від 20.10.2021, №2207 від 20.10.2021, №2208 від 20.10.2021, №2205 від 20.10.2021, №2209 від 21.10.2021, №2210 від 22.10.2021, №2212 від 23.10.2021, №2213 від 24.10.2021, №2215 від 25.10.2021, №2217 від 25.10.2021, №2217 від 25.10.2021, №2218 від 25.10.2021, №2220 від 25.10.2021, №2219 від 25.10.2021, №2224 від 26.10.2021, №2223 від 27.10.2021, №2225 від 27.10.2021, №2227 від 28.10.2021, №2228 від 28.10.2021, №2229 від 29.10.2021, №2230 від 30.10.2021, №2234 від 01.11.2021, №2231 від 01.11.2021, №2236 від 02.11.2021, №2237 від 02.11.2021, №2240 від 03.11.2021, №2242 від 04.11.2021, №2241 від 04.11.2021, №2245 від 04.11.2021, №2243 від 05.11.2021, №2244 від 06.11.2021, №2249 від 10.11.2021, №2252 від 12.11.2021, №2250 від 12.11.2021, №2251 від 13.11.2021, №2253 від 15.11.2021, №2254 від 17.11.2021, №2265 від 18.11.2021, №2270 від 19.11.2021, №2271 від 22.11.2021, №2273 від 24.11.2021, №2274 від 25.11.2021; а також товарно-транспортними накладними без дати та без номеру де перевізником є ОСОБА_13 , без дати та без номеру де перевізником є ФО-П ОСОБА_14 , №28/9678 від 28.06.2021, № 29/8187, №29/0725, №29/4302 від 29.06.2021, №30/4825, №30/6315 від 30.06.2021, №2/3552, №2/4900 від 02.09.2021, без дати та без номеру де перевізником є ФО-П ФГ «Агро-трейд ПСС», без дати та без номеру де перевізником є Кравчук, без дати та без номеру де перевізником є ФО-П ОСОБА_15 , без дати та без номеру де водієм є ОСОБА_16 , без дати та без номеру де перевізником є ОСОБА_17 , без дати та без номеру де перевізником є ОСОБА_18 , без дати та без номеру де перевізником є «Комсел Транс Логістік» та водієм є ОСОБА_19 , б/н без дати з позначкою 25.2021, 1 листопада, 29 жовтня, 30 жовтня, 26 жовтня, 25 жовтня, 24 жовтня, 2021 р., 2021 р., №38 2021, без дати № 14, №0411-2, №0411-1, №1811-1, №38, №1, №127, №129, №25, №26, №28/2375, №28, №27, №3, №11, №400, № 10 від 01.10.2021, №07/1698, №2, №1 від 07.10.2021, № 401 від 08.10.2021, № 1012, №1, №2 від 09.10.2021, № 2 від 10.10.2021, №11/9830, №11/8238, №11 від 11.10.2021, № 12/2324, №12/776, №12/8804, 12/8060, б/н, б/н від 12.10.2021, № 13/9896, №13/2022, №12/8804, №12/8060, №16, б/н від 13.10.2021, № 14 від 14.10.2021, № б/н, б/н від 15.10.2021, б/н від 16.10.2021, № 14, №12, №190 від 17.10.2021, б/н, б/н, №16, №15 від 19.10.2021, № 1, б/н, б/н, б/н від 20.10.2021, №1 від 21.10.2021, №1, б/н від 22.10.2021, б/н, б/н від 23.10.2021, № 17, 17, б/н, б/н, б/н, від 24.10.2021, № 27/1776, б/н, б/н, б/н від 27.10.2021, № 28/1709, №28/1701, б/н від 28.10.2021, № 28/1776 від 29.10.2021, № б/н від 02.11.2021, № 8352, №3468, №8412, №6916, б/н від 03.11.2021, № 29, №31, №30 від 05.11.2021, № 32, б/н від 06.11.2021, № 10/7816, № 10/6501, №10/5273 від 10.11.2021, № 12/9327, №12/0458, від 12.11.2021, № б/н від 12.11.2021, № б/н від 13.11.2021, № б/н від 15.11.2021, № б/н від 16.11.2021, № б/н від 24.11.2021, № 26/2740, №1234, №26/3249, б/н від 26.11.2021.
Факт оплати за Товар підтверджується платіжними інструкціями в національній валюті та платіжними дорученнями №13186 від 01.10.2021, №1296 від 08.10.2021, №13563 від 08.10.2021, №1294 від 08.10.2021, №13644 від 11.10.2021, №13774 від 13.10.2021, №1309 від 13.10.2021, №1315 від 18.10.2021, №1314 від 18.10.2021, №13945 від 19.10.2021, №13946 від 19.10.2021, №14159 від 21.10.2021, №1340 від 23.10.2021, №14284 від 23.10.2021, №1339 від 23.10.2021, №14413 від 25.10.2021, №1343 від 25.10.2021, №1348 від 26.10.2021, №14665 від 29.10.2021, №1418 від 08.11.2021, №1424 від 09.11.2021, №1438 від 10.11.2021, №1427 від 10.11.2021, №1441 від 11.11.2021, №1457 від 15.11.2021, №32 від 16.11.2021, №15697 від 17.11.2021, №46 від 17.11.2021, №65 від 19.11.2021, №15909 від 22.11.2021, №16038 від 24.11.2021, №16106 від 25.11.2021, №16095 від 25.11.2021, №14037 від 26.11.2021, №14043 від 20.11.2021, №990 від 29.11.2021, №16464 від 01.12.2021, №16440 від 01.12.2021, №14071 від 02.12.2021, №16525 від 02.12.2021, №14073 від 03.12.2021, №16629 від 06.12.2021, №16906 від 08.12.2021, №16956 від 09.12.2021, №17267 від 16.12.2021.
Щодо взаємовідносин позивача з Товариством з обмеженою відповідальністю «ВПК ЕМІК», суд зазначає наступне.
Судом встановлено, що між Товариством з обмеженою відповідальністю «ВПК ЕМІК» (Постачальник) та ТОВ «Агротехніка» (Покупець) було укладено договір поставки № ВП-207 від 26.10.2021 згідно умов яких Постачальник зобов`язується поставити Покупцю Товар, а Покупець зобов`язується прийняти цей Товар та своєчасно оплачувати його в порядку та на умовах визначених договором. Поставка Товару здійснюється окремими партіями. Найменування Товару, асортимент, ціна за одиницю Товару та інша інформація вказується в Специфікаціях, які підписуються уповноваженими представниками сторін і становлять невід`ємну частину Договору.
Поставка товару (соя, пшениця, кукурудза) здійснювалась відповідно до Специфікацій №1 від 26.10.2021, №2 від 03.11.2021, №3 від 12.11.2021, №4 від 26.11.2021, №5 від 01.12.2021, №6 від 26.11.2021, №7 від 17.12.2021 в кількості 3 267,8 тон на загальну суму 52 168 297,85 грн. в тому числі ПДВ 6 406 633,06 грн. та кукурудзи кількості 49,7 тон на загальну суму 333046,06 грн. в тому числі ПДВ 40900,39 грн. 
Факт поставки товарів підтверджується підписаними представниками сторін видатковими накладними № 58 від 10.10.2021, №59 від 29.10.2021, №66 від 30.10.2021, №61 від 31.10.2021, №65 від 01.11.2021, №64 від 01.11.2021, №67 від 02.11.2021, №72 від 02.11.2021, №70 від 03.11.2021, №69 від 03.11.2021, №73 від 03.11.2021, №76 від 04.11.2021, №80 від 05.11.2021, №86 від 06.11.2021, №82 від 06.11.2021, №83 від 06.11.2021, №81 від 07.11.2021, №92 від 08.11.2021, №94 від 09.11.2021, №96 від 09.11.2021, №99 від 10.11.2021, №104 від 11.11.2021, №107 від 12.11.2021, №105 від 13.11.2021, №106 від 14.11.2021, №117 від 15.11.2021, №118 від 16.11.2021, №121 від 17.11.2021, №122 від 18.11.2021, №126 від 19.11.2021, №123 від 19.11.2021, №127 від 20.11.2021, №125 від 21.11.2021, №129 від 22.11.2021, №130 від 23.11.2021, №131 від 24.11.2021, №132 від 25.11.2021, №144 від 26.11.2021, №136 від 30.11.2021.; а також товарно-транспортними накладними № 46, №54, №355475, б/н, №53, б/н, б/н, №19, №18, б/н, б/н від 31.10.2021, № 88/2, №00253, №25333, №13, №12 від 01.11.2021, № 47 від 02.11.2021, № 14, №48, №15, №25334, №25335, б/н, б/н від 03.11.2021, № 17, №16 від 04.11.2021, № 355476, №54, №355475, б/н, №53, б/н, б/н, №19, №18, б/н, б/н, б/н, №21, б/н, №26 від 05.11.2021, № б/н, б/н, б/н, б/н, б/н, б/н, №1564, №20 від 06.11.2021, № 21 від 07.11.2021, № 42, №43 від 08.11.2021, № 1578, б/н, б/н, б/н від 09.11.2021, № 73, №72, б/н від 10.11.2021, № 33 від 11.11.2021, № 10, №281304, б/н, б/н, №1774, №48, №9, №8 від 12.11.2021, № б/н, №0022, №0021 від 13.11.2021, №50 від 14.11.2021, № 52, №36, №35 від 15.11.2021, № б/н, №55, №12, б/н від 16.11.2021, № 332, №333, б/н, б/н, №14, б/н, №34, №33 від 16.11.2021, № 281401, №56, №1848, №7771, №000235, №52 від 17.11.2021, № б/н, б/н, №42, №41, №40, №15 від 18.11.2021, № 141520, №836 від 20.11.2021, № 900, №839 від 21.11.2021, № б/н, б/н, №241 від 22.11.2021, № б/н, №320, №321 від 23.11.2021, № 186, б/н, №185, №0113, №0114 від 24.11.2021, № б/н, б/н, б/н від 25.11.2021, без дати № 25, №26, №50, №44/2, №10, №1048, №35, №11, №178, №1047, №25, №1, №24, №131, №18, №130, №28, №26, №35, без зазначення дати та номеру де перевізником та водієм є ФОП ОСОБА_20 , без зазначення дати та номеру де перевізником є ФГ «Наша околиця» та водієм є ОСОБА_21 , № 33/2, № 37/2 від 28.10.2021, № 37102, б/н, №73, б/н, №44, №72 від 29.10.2021, № 39/2, б/н, №45 від 30.10.2021, № 112, №110, б/н від 03.12.2021, № 115, б/н, №114 від 04.12.2021, № 120, №119 від 06.12.2021, б/н від 16.12.2021, № б/н від 21.12.2021, № 0095, №0096, №0094, №0093 від 23. 12.2021, № 0097, №0098 від 24.12.2021, № 4, б/н від 25.12.2021, б/н від 28.12.2021, № 12/3, №1214 від 30.12.2021, № 02717, №02720, №0108, №0107 від 04.01.2022, № 02814, №02818 від 10.01.2022, №б/н від 12.01.2021, № 02844, б/н, №02838, б/н від 13.01.2022, № б/н, б/н від 18.01.2022.
Факт оплати за Товар підтверджується платіжними інструкціями в національній валюті та платіжними дорученнями №1366 від 29.10.2021, №1371 від 02.11.2021, №1372 від 02.11.2021, №1373 від 02.11.2021, №1381 від 03.11.2021, №1380 від 03.11.2021, №1399 від 04.11.2021, №1400 від 04.11.2021, №1397 від 04.11.2021, №1398 від 04.11.2021, №1411 від 05.11.2021, №1421 від 08.11.2021, №1422 від 08.11.2021, №1420 від 08.11.2021, №1423 від 09.11.2021, №1433 від 10.11.2021, №1434 від 10.11.2021, №1432 від 10.11.2021, №1439 від 11.11.2021, №1440 від 11.11.2021, №1455 від 15.11.2021, №1454 від 15.11.2021, №2 від 16.11.2021, №3 від 16.11.2021, №1 від 16.11.2021, №44 від 17.11.2021, №45 від 17.11.2021, №43 від 17.11.2021, №63 від 19.11.2021, №64 від 19.11.2021, №17374 від 20.12.2021, №72 від 24.11.2021, №71 від 24.11.2021, №77 від 25.11.2021, №80 від 25.11.2021, №87 від 26.11.2021, №86 від 26.11.2021, №85 від 26.11.2021, №89 від 29.11.2021, №88 від 29.11.2021, №93 від 30.11.2021, №94 від 01.12.2021, №16447 від 01.12.2021, №95 від 01.12.2021, №16509 від 02.12.2021, №103 від 02.12.2021, №109 від 03.12.2021, №16566 від 03.12.2021, №110 від 06.12.2021, №16632 від 06.12.2021, №16703, від 07.12.2021, №16728 від 07.12.2021, №120 від 07.12.2021, №16882 від 08.12.2021, №16883 від 08.12.2021, №16879 від 08.12.2021, №16950 від 09.12.2021, №16951 від 09.12.2021, №16997 від 10.12.2021, №16993 від 10.12.2021, №16994 від 10.12.2021, №17139 від 14.12.2021, №17155 від 14.12.2021, №17205 від 15.12.2021, №17197 від 15.12.2021, №17237 від 16.12.2021, №1043 від 16.12.2021, №17323 від 17.12.2021, №17329 від 17.12.2021, №17373 від 20.12.2021, №17581 від 23.12.2021, №17603 від 24.12.2021, №17664 від 28.12.2021, №17733 від 29.12.2021, №17743 від 29.12.2021, №17824 від 30.12.2021, №17835 від 30.12.2021, №17993 від 04.01.2022, №18068 від 05.01.2022, №18063 від 05.01.2022, №18131 від 06.01.2022, №18120 від 06.01.2022, №18132 від 06.01.2022, №18176 від 10.01.2022, №18267 від 11.01.2022, №18273 від 11.01.2022, №18333 від 12.01.2022, №18392 від 13.01.2022, №18398 від 13.01.2022, №18411 від 14.01.2022, №18430 від 17.01.2022, №18438 від 17.01.2022, №18439 від 17.01.2022, №18496 від 18.01.2022, №18503 від 18.01.2022, №18502 від 18.01.2022, №18619 від 19.01.2022, №19018 від 27.01.2022.
Щодо взаємовідносин позивача з Фермерським господарством «АГРОЗЕР ОІЛ», суд зазначає наступне.
Судом встановлено, що між Фермерським господарством «АГРОЗЕР ОІЛ» (Постачальник) та ТОВ «Агротехніка» (Покупець) було укладено договір поставки № ВП-209 від 27.10.2021 згідно умов яких Постачальник зобов`язується поставити Покупцю Товар, а Покупець зобов`язується прийняти цей Товар та своєчасно оплачувати його в порядку та на умовах визначених договором. Поставка Товару здійснюється окремими партіями. Найменування Товару, асортимент, ціна за одиницю Товару та інша інформація вказується в Специфікаціях, які підписуються уповноваженими представниками сторін і становлять невід`ємну частину Договору.
Поставка товару (соя) здійснювалась відповідно до Специфікацій №1 від 26.10.2021, в кількості 386,87 тон на загальну суму 5395787,47 грн, крім того ПДВ 755 410,25 грн. 
Факт поставки товарів підтверджується підписаними представниками сторін видатковими накладними №196 від 01.11.2021, №210 від 03.11.2021, №169 від 29.10.2021; №163 від 28.10.2021; а також товарно-транспортними накладними ТТН № 354330 від 31.10.2021, № 354332 від 01.11.2021, №354331 від 31.10.2021, № 354332 від 01.11.2021, № 354329 від 31.10.2021, № 354327 від 30.10.2021, № 355466 від 28.10.2021, № 355465 від 28.10.2021, № 355428 від 29.10.2021, № 355468 від 28.10.2021, № 354326 від 29.10.2021, № 355467 від 28.10.2021, № 355464 від 28.10.2021, № 355463 від 28.10.2021, № 355472 від 28.10.2021, № 355470 від 28.10.2021.
Факт оплати за Товар підтверджується платіжними інструкціями в національній валюті та платіжними дорученнями №70 від 24.11.201, №1365 від 29.11.2021, №1369 від 02.11.2021, №1370 від 02.11.2021, №1376 від 03.11.2021, №1377 від 03.11.2021, №1379 від 03.11.2021, №1378 від 03.11.2021, №1379 від 03.11.2021, №1395 від 04.11.2021, №1396 від 04.11.2021, №1409 від 05.11.2021, №1410 від 05.11.2021.
На підтвердження факту здійснення даних господарських операцій суду будо надано від Бюро економічної безпеки копії витребуваних документів вилучених у позивача згідно протоколу тимчасового доступу до речей і документів від 26.12.2023 в межах кримінального провадження № 72023000120000068 від 01.08.2023, які були досліджені в судовому засіданні, а саме договорів та специфікацій, видаткових накладних та товарно-транспортних накладних
Оцінивши подані докази за правилами статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що ці документи оформлені з дотриманням вимог чинного законодавства, містять необхідні для цілей оподаткування відомості про зміст та обсяг розглядуваних операцій.
Податковим органом, у свою чергу, не наведено переконливих доводів, що ґрунтуються на об`єктивній інформації та спростовують факти господарської діяльності, засвідчені вказаними документами, а також не представлено жодних доказів на підтвердження того, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі.
На момент здійснення господарських операцій контрагенти позивача зареєстровані в установленому законом порядку.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 07 липня 2022 року у справі № 160/3364/19, відступивши від висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові від 01 грудня 2015 року у справі № 826/15034/14, зазначила, що будь-який документ, виданий від імені суб`єкта господарювання (платника податків), який не був позбавлений відповідного статусу на час його складення, має силу первинного документа. Такий документ згідно зі ст.44 ПК України і ст.9 Закону «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підтверджує дані податкового обліку суб`єкта господарювання та/або його контрагентів у тому разі, якщо містить низку реквізитів, як-от достовірні дані про фактично здійснену господарську операцію та її економічну суть; особистий підпис чи інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Відповідно до п. 5 наказу Міністерства фінансів України № 727 від 20.08.2015 «Порядку оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами» факти виявлених порушень законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об`єктивно та повною мірою з посиланням на первинні документи, регістри податкового та бухгалтерського обліку, фінансової та іншої звітності, інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, ведення/складання яких передбачено законодавством, або отримані від інших суб`єктів господарювання, органів державної влади, у тому числі іноземних держав, правоохоронних органів, а також податкову інформацію, що підтверджують наявність зазначених фактів.
Податковий орган протиправно не прийняв до уваги належним чином оформлених первинних та податкових документів, відповідно до яких платник податків здійснив розрахунки з контрагентами.
Норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування витрат та податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат та податковий кредит, за можливу неправомірну діяльність його контрагентів за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними. Така правова позиція була визначена Верховним Судом у постанові від 12.06.2018 у справі № 826/11879/13-а.
Відповідно до ч.1 ст.627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Крім того, позивач не повинен нести відповідальність за дії чи бездіяльність своїх контрагентів. Порушення податкової дисципліни, вчинені контрагентом платника податку тягнуть відповідальність та негативні наслідки саме для цієї особи. Зазначені обставини не можуть бути підставою для позбавлення платника податку права на віднесення сум податку по операціях з контрагентами до складу свого податкового кредиту у випадку, коли він виконав усі передбачені законом умови стосовно отримання такого права та має необхідні документальні підтвердження його розміру.
Доводи відповідача щодо відсутності у контрагентів позивача матеріальних та трудових ресурсів, суд вважає неприйнятними, оскільки відсутність у спірних контрагентів матеріальних та трудових ресурсів не виключає можливості реального виконання ним господарської операції та не свідчить про одержання необґрунтованої податкової вигоди покупцем, оскільки залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу). Така правова позиція була визначена Верховним Судом у постанові від 07.07.2022 у справі № 160/3364/19.
Доводи відповідача про неможливість надання вказаними товариствами послуг позивачеві в силу відсутності контрагента позивача за місцезнаходженням, відсутності у нього необхідного персоналу, яким могли надаватися послуги, та основних засобів, суд вважає необґрунтованими, оскільки такі твердження відповідач мотивує виключно з посиланням на дані податкової інформації, складеної самим ГУ ДФС.
Разом з тим, суд вказує, що відомості податкової інформації не можуть бути взяті до уваги, оскільки така інформація не ґрунтується на безпосередньому аналізі первинних документів та не є належним доказом в розумінні процесуального закону.
Суд зазначає, що посилання податкового органу на інформацію баз даних податкового органу щодо відсутності у контрагента позивача можливості виконувати роботи (надавати послуги) не заслуговують на увагу, оскільки внесені відомості баз даних податкового органу є одним із заходів щодо збору, опрацювання та використання інформації, необхідної для виконання покладених на відповідача функцій та завдань, а висновки, викладені в податковій інформації, є відображенням дій працівників податкових органів і самі по собі не породжують правових наслідків для платника податків.
Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 27 лютого 2018 року у справі №818/418/17.
У свою чергу, податкова інформація щодо контрагента по ланцюгу постачання не спростовує реальність господарських операцій між позивачем та його контрагентом, оскільки відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватися на третіх осіб, у тому числі на його контрагентів.
Така правова позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 21.02.2018 у справі №813/1497/17.
Верховний Суд визнає, що не підтвердження операцій за ланцюгом постачання, так само як і податкова інформація про інші порушення податкової дисципліни, допущені контрагентом платника податків або третіми особами у відносинах з контрагентом, не є свідченням нереальності господарських операцій, за умови їх підтвердження належними і допустимими первинними документами, як підставами формування бухгалтерського обліку.
Така правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 02 квітня 2019 року у справі №826/6245/18.
Також, суд враховує, що податковий орган наділений такою сукупністю повноважень, належна реалізація яких надає можливість виявити податкові правопорушення, допущені контрагентом при здійсненні своєї господарської діяльності, та притягнути саме його до відповідальності, що охоплюється принципом індивідуальної відповідальності платника податків (постанова ВС від 19.02.2019 № 825/293/13а).
Суд зазначає, що підставою для донарахування платнику податку грошових зобов`язань може слугувати лише встановлення факту узгодженості дій платника податків з недобросовісними платниками податків (покупцями) з метою незаконного отримання податкових вигод або його обізнаності з такими діями постачальників чи сприяння ухиленню постачальниками товару у ланцюгу постачання від виконання податкових зобов`язань. Однак, матеріали справи таких доказів не містять.
При прийнятті даного рішення судом взято до уваги думку Великої Палати Верховного Суду висловлену у постанові від 30.01.2019 року по справі №755/10947/17 щодо застосування правової позиції Верховного Суду у тотожних спорах та враховано правову позицію висловлену в постановах Верховного Суду від 19.11.2019 року по справі №826/16304/17, від 25.09.2019 року у справі №817/992/15.
Таким чином податкові повідомлення-рішення №0061410706 від 20.03.2026 року форми «В4», яким зменшено суму від`ємного значення з податку на додану вартість на суму 582 109 грн та №0061420706 від 20.03.2026 року форми «Р», яким збільшено зобов`язання з податку на додану вартість у розмірі 13 827 876 грн та застосовано штрафні санкції у розмірі 3 456 969 грн, загалом на суму 17 284 845 грн є протиправними та також підлягають скасуванню.
Також, ухвалюючи дане судове рішення суд також враховує статтю 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України») та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.
Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України» (п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
При цьому, у рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.
Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, суд прийшов до висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші зазначені в відзиві аргументи відповідача, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.
Суд також звертає увагу на рішення Європейського Суду з прав людини від 9 січня 2007 року, про порушення Україною статті 1 Першого протоколу у справі «Інтерсплав проти України». Так, у п.37 рішення вказується: «Заявник стверджував, що він сплачував податки відповідно до Закону і ці платежі перевірялись декілька разів державними органами. Він зазначив, що він не несе відповідальності за діяльність інших компаній, у яких він купував металевий брухт, ціна на який включала ПДВ. Обов`язок сплачувати це ПДВ покладався на ці компанії, а не на заявника. Заявник підкреслив, що він не мав ні компетенції, ні можливості контролювати господарську діяльність інших підприємств і ситуація, на яку посилається Уряд, вказує на незадовільну діяльність податкових органів, за які заявник не повинен нести відповідальність. Він далі підкреслював, що численні перевірки його діяльності які здійснювалися податковими органами, не виявили порушень, на підставі яких останні могли б ґрунтувати свої відмови». Відповідно до п.38 рішення зазначено: «На думку Суду, коли державні органи володіють будь-якою інформацією про зловживання в системі відшкодування ПДВ, що здійснюються конкретною компанією, вони можуть вжити відповідних заходів для запобігання або усунення таких зловживань. Суд, однак, не може прийняти зауваження Уряду щодо загальної практики з відшкодування ПДВ за відсутності будь-яких ознак, які б указували на те, що заявник був безпосередньо залучений до таких зловживань».
У рішенні Європейського Суду з прав людини від 22.01.2009 року у справі «Булвес» АД проти Болгарії (заява № 3991/03) зазначено, що у разі якщо національні органи за відсутності будь-яких вказівок на безпосередню участь фізичної або юридичної особи у зловживанні, пов`язаним зі сплатою ПДВ, який нараховується у ланцюгу поставок, або вказівок на обізнаність про таке порушення, все ж таки застосовують негативні наслідки для отримувача оподатковуваної ПДВ поставки, який повністю виконав свої зобов`язання, за дії або бездіяльність постачальника, який перебував поза межами контролю отримувача і у відношенні якого у нього не було засобів перевірки та забезпечення його виконання, то такі владні органи порушують справедливий баланс, який має підтримуватися між вимогами суспільних інтересів та вимогами захисту права власності.
Європейський суд з прав людини підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що в разі коли йдеться про питання загального інтересу, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах «Беєлер проти Італії» [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява № 33202/96, п. 120, ECHR 2000, «Онер`їлдіз проти Туреччини» [ВП] (Oneryэldэz v. Turkey [GC]), заява № 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява № 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року). Також, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74, від 20.05.2010 року, і «Тошкуце та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, п. 37, від 25.11.2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах.
Крім того, Європейський суд з прав людини у своєму рішення по справі Yvonne van Duyn v.Home Office зазначив, що «принцип юридичної визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобов`язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов`язання містяться в законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії». З огляду на принцип юридичної визначеності, держава не може посилатись на відсутність певного нормативного акта, який би визначав механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у Конституції чи інших актах. Така дія названого принципу пов`язана з іншим принципом - відповідальності держави, який полягає в тому, що держава не може посилатися на власне порушення зобов`язань для запобігання відповідальності. Захист принципу обґрунтованих сподівань та юридичної визначеності є досить важливим у сфері державного управління та соціального захисту. Так, якщо держава чи орган публічної влади схвалили певну концепцію своєї політики чи поведінки, така держава чи такий орган вважатимуться такими, що діють протиправно, якщо вони відступлять від такої політики чи поведінки щодо фізичних та юридичних осіб на власний розсуд та без завчасного повідомлення про зміни у такій політиці чи поведінці, позаяк схвалення названої політики чи поведінки дало підстави для виникнення обґрунтованих сподівань у названих осіб стосовно додержання державою чи органом публічної влади такої політики чи поведінки.
Рішенням Конституційного Суду України у справі № 3-рп/2003р від 30.01.2003 року визначено, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.
У рішенні від 31.07.2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008 року), Європейський суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.
При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права ст.1 Протоколу № 1 до Європейської конвенції з прав людини, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.
З урахуванням вищенаведених норм діючого законодавства та фактичних обставин справи, суд дійшов висновку, що відповідач не довів правомірність та обґрунтованість вказаних вище висновків про порушення позивачем податкового законодавства, викладені в акті фактичної перевірки та прийнятих на їх підставі податкових повідомлень-рішень від 20.03.2026 №00611503202301, №0061400706, №0061410706 та №0061420706, а тому з наведених вище підстав, виходячи з наданих суду статтею 245 КАС України повноважень, позов підлягає до задоволення.
Щодо розподілу судових витрат між сторонами суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.
Згідно частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Позивач при зверненні до суду з даним адміністративним позовом сплатила судовий збір у розмірі 33 280,00 грн., що підтверджується платіжною інструкцією №49545 від 01.06.2026. 
Відтак, на користь позивача необхідно стягнути судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 33 280,00 грн. 
Керуючись статтями 6-10, 14, 72-77, 90, 139, 159, 241-246, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Податкового кодексу України, суд 

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Агротехніка» до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, задовольнити повністю.
Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Волинській області від 20.03.2026 №00611503202301, №0061400706, №0061410706 та №0061420706.
Стягнути з Головного управління ДПС у Волинській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Агротехніка» судовий збір в сумі 33 280,00 грн (тридцять три тисячі двісті вісімдесят гривень 00 копійок).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Агротехніка» (43026, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Яремчука Назарія, будинок 11, код ЄДРПОУ 21750952).
Відповідач: Головне управління ДПС у Волинській області (43010, Волинська область, місто Луцьк, майдан Київський, будинок 4, код ЄДРПОУ ВП 44106679).

Повний текст судового рішення складено 22.07.2026 року.

Головуючий
Суддя В.В. Мачульський