Справа № 173/2506/26
Провадження №2/173/2069/2026 
Р І Ш Е Н Н Я 
іменем України
16 вересня 2026 року  м. Верхньодніпровськ
Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Кожевник О.А.,
за участю секретаря судового засідання Демяненко С.І.,
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
ВСТАНОВИВ:
26.06.2026 до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Споживчий центр" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 19.07.2025 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» та відповідачем укладено Кредитний договір (оферти) № 19.07.2025-100000082, відповідно до умов якого відповідачу надано кредит у розмірі - 7000 грн., строком на 217 днів, дата повернення кредиту - 20.02.2026, з денною процентною ставкою у розмірі 1%. Також умовами договору передбачено комісію, пов?язану з наданням кредиту - 9% від суми кредиту - 630, 00 грн та комісія за обслуговування кредитної заборгованості в сумі 630 грн. 
Розмір процентів відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України становить 547.5 % річних, які нараховуються від простроченої Позичальником суми (база розрахунку). Максимальний розмір процентів відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України встановлюється законом.
02.08.2025 між кредитодавцем та позичальником укладено додатковий договір, за яким сторони домовились за взаємною згодою та за ініціативою позичальника збільшити суму кредиту до 8500 грн. (2-й транш 1500 грн)
04.08.2025 між сторонами укладено додатковий договір, за яким сторони домовились за взаємною згодою та за ініціативою позичальника збільшити суму кредиту до 9500 грн (3-й транш 1000 грн). 
05.08.2025 між сторонами укладено додатковий договір, за яким сторони домовились за взаємною згодою та за ініціативою позичальника збільшити суму кредиту до 10500 грн (4-й транш 1000 грн). 
Відповідно до п. 4.1 договору Кредитодавець надає Позичальнику Кредит на умовах його строковості, платності і поворотності. Спосіб перерахування Позичальнику коштів у рахунок кредиту: банківський рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача 4149-49XX- XXXX-1913.
В свою чергу ОСОБА_1 свої зобов`язання за Договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим, станом на дату подання позову утворилась заборгованість у розмірі 32320 грн., що складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 10500 грн., по процентам в розмірі 13735 грн., комісії за надання кредиту 945 грн., комісії за обслуговування кредитної заборгованості - 1890 грн, по неустойці в розмірі 5250 грн. 
У зв?язку з чим позивач просив суд стягнути з відповідача вказану суму заборгованості, витрати на сплату судового збору та витрати, пов?язані з пересилання позовної заяви відповідачу. 
Ухвалою судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області Кожевник О.А. від 21.07.2026 прийнято заяву та відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін у судове засідання.
Учасникам справи надіслано копію ухвали про відкриття провадження у справі та позивачем відповідачу надіслано копію позовної заяви та доданих до неї документів. 
Відповідач надав позивачу відзив на позов, проте суд його не отримав.
03.08.2026 позивач надав відповідь на відзив, в якій визнав заперечення відповідача необгрунтованими. Так позивач зазначає, що відсотки нараховано відповідно до умов договору та з урахуванням положень Закону України “Про споживче кредитування”. На думку позивача, загальні витрати за кредитним договором є співмірними, враховуючи строк кредитування. Жодних нарахувань поза межами строку кредитування, зокрема, у порядку, передбаченому ст. 625 ЦК Украі?ни, позивачем не здіи?снювалось, а позовні вимоги не заявлялись.
Щодо розміру заборгованості, то позивач зауважує на правильності розрахунку заборгованості та звертає увагу на те, що відповідач, висловлюючи незгоду з таким розрахунком, не надав жодних доказів на його спростування, зокрема не надав свій розрахунок. 
Щодо комісії за обслуговування кредитної заборгованості, то позивач вважає її нарахування законним та обгрунтованим, оскільки вона нараховується за надання певних послуг: 1) організацію та забезпечення надання інформаціи?ноі? підтримки позичальника по телефону, в особистому кабінеті та на відділеннях, 2) забезпечення надання можливості робити платежі онлаи?н на відділеннях, 3) забезпечення надання можливості відновлення забутого паролю для входу в особистии? кабінет як віддалено, так і на відділеннях, 4) забезпечення інформування про дати сплати чергового платежу, 5) консультаціи?ні послуги, 6) інші послуги, які прямо не вказані в даному пункті, однак, надання яких забезпечено Кредитодавцем та пов`язане з обслуговуванням кредитноі? заборгованості. Надання таких послуг безкоштовно чинним законодавством не передбачено. 
На думку позивача комісія за обслуговування кредитної заборгованості належить до загальних витрат по кредиту. Про ознайомлення з цими умовами договору відповідач був ознайомлений, підписавши договір кредиту і ці умови він не оскаржував. 
Нарахування неустойки є правомірним та обгрунтованим та відповідає положенням Закону України “Про споживче кредитування”.
Відповідно до частини 5 статті 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 19.07.2025 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір (оферти) № 19.07.2025-100000082, відповідно до умов якого відповідачу надано кредит у розмірі - 7000 грн., строком на 217 днів (дата повернення кредиту - 20.02.2026), з денною процентною ставкою у розмірі 1%.
Згідно з п. 5 Заявки процентна ставка - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1% за 1 (один) день користування Кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається Кредит (надалі - "процентна ставка"). Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку.
Комісія, пов`язана з наданням Кредиту 9% від суми Кредиту та дорівнює 630 грн. Комісії у відсотковому значенні нараховується Кредитором та обліковується в день видачі кредиту (пункт 8). Комісія за обслуговування кредитної заборгованості становить 630 грн у кожному з 2 чергових платежів (пункт 9). 
Умовами договору також передбачено сплату неустойки у випадку несплати кредиту, процентів, комісії у встановлені договором строки. Розмір неустойки визначено як 105 грн, що нараховуються за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов?язання незалежно від суми невиконання/неналежного виконання зобов?язання. 
Матеріалами справи підтверджується, що до кредитного договору було укладено декілька додаткових угод, згідно з якими сторони домовились за взаємною згодою та за ініціативою позичальника збільшити суму кредиту : 
02.08.2025 - до 8500 грн (2-й транш 1500 грн);
04.08.2025 - до 9500 грн (3-й транш 1000 грн); 
05.08.2025 - до 10500 грн (4-й транш 1000 грн). 
Додатковими угодами також було збільшено розмір неустойки до 157, 50 грн за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного зобов?язання. 
Згідно з довідкою розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором №19.07.2025-100000082 від 19.07.2024 заборгованість ОСОБА_1 складає 32320 грн:
-по тілу кредиту 10500 грн., 
-по процентам 13735 грн., 
-комісії за надання кредиту 945 грн., 
-комісії за обслуговування кредитної заборгованості 1890 грн, 
-по неустойці 5250 грн. 
Пропозиція про укладення кредитного договору (оферти) (кредитної лінії), Заявка кредитного договору №19.07.2025-100000082, Паспорт споживчого кредиту, Додаток та додаткові угоди до кредитного договору № 19.07.2025-100000082 від 19.07.2025 укладено в електронній формі, шляхом підписання електронним підписом з відповідним одноразовим ідентифікатором.
Згідно з ч. 1 ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Згідно зі ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексуУкраїни визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина 1 статті 526 Цивільного кодексу України).
Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексуУкраїни одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
В силу положень статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Частиною 1 статті 627 Цивільного кодексуУкраїни визначено, що відповідно до статті 6цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно положень ст. 630 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).
Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (абз. 1 ч. 1 ст. 611 ЦК України).
Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Судом встановлено, що кредитодавець зобов`язання за договором виконав перерахувавши на картковий рахунок відповідача 4149-49XX- XXXX-1913 грошові кошти у сумі 10500 грн, що підтверджується відповідним довідками ТОВ “Універсальні платіжні рішення” від 17.04.2026. 
Суд зазначає, що відповідно до вимог частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (частина 7 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України).
При цьому, за приписами частини 4 статті 12 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
З урахуванням наведеного вище, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення із відповідача: 10500 грн. - основний борг та 13735 грн. - відсотки, є такими, що ґрунтуються на вимогах закону.
Водночас суд звертає увагу на те, що згідно з розрахунком заборгованості відсотки нараховано відповідно до умов договору: у визначеному договором розмірі відсоткової ставки (1%) та у межах визначеного строку кредитування (до 20.02.2026), а також з урахуванням обмежень щодо визначення розміру денної процентної ставки, визначених ст. 8 Закону України “Про споживче кредитування”.
Щодо вимог про стягнення із відповідача заборгованості за неустойкою суд зазначає наступне.
17 березня 2022 р. набув чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» № 2120-IX від 15 березня 2022 р., яким, зокрема, було внесено зміни до розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України та доповнено його пунктом 18, що встановлює нові правила звільнення позичальника від відповідальності в разі прострочення виконання ним своїх зобов`язань. 
Так, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Водночас суд відхиляє доводи позивача про правомірність нарахування неустойки з огляду на таке. 
Пункт 6.1. Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачав, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після дня його припинення або скасування у разі прострочення споживачем виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У разі допущення такого прострочення споживач звільняється, зокрема, від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки і (штрафу, пені) та інших платежів, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з причин інших, ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий? кредит у період, зазначений? у цьому пункті. Норми цього пункту поширюються, у тому числі, на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за таким договором, підлягають списанню кредитодавцем.
Позивач зауважує, що цей пункт виключено відповідно до Закону України № 3498-IX від 22.11.2023 «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», що, на його думку, надає право кредитодавцю нараховувати неустойку у випадку порушення зобов?язання позичальником, навіть якщо кредитний договір укладено після 24.02.2022. 
Суд вважає таке обгрунтування непереконливим у зв`язку з тим, що відповідно до статті 4 ЦК України основу цивільного законодавства України становить Конституція України. Основним актом цивільного законодавства є Цивільний кодекс України. Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу (далі - закон).
Отже, частина друга статті 4 ЦК України закріплює пріоритет норм цього Кодексу над нормами інших законів. 
До того ж такий спосіб вирішення колізії норм ЦК України з нормами інших законів - констатацією пріоритету норм цього Кодексу над нормами інших законів підтримувався як Конституційним Судом України (Рішення від 13 березня 2012 року у справі № 5-рп/2012), так і Верховним Судом України (постанови від 30 жовтня 2013 року у справі № 6-59цс13, від 16 грудня 2015 у справі № 6-2023цс15).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово виснувала, що якщо ЦК України та інший нормативно-правовий акт, який має юридичну силу закону України, містять однопредметні приписи різного змісту, то пріоритетними є приписи ЦК України (див. постанови від 22 червня 2021 року у справі №334/3161/17 (пункт 17), від 18 січня 2022 року у справі №910/17048/17 (пункт 78), від 29 червня 2022 року у справі №477/874/19 (пункт 69)).
Саме тому на кредитні правовідносини, зокрема щодо нарахування неустойки мають застосовуватись положення ЦК України. Окрім того, Верховним Судом у постанові від 18 жовтня 2023 року в справі №706/68/23 зроблено наступний висновок щодо застосування пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, а саме, на кредитний договір розповсюджується дія пункту 18 Прикінцеві та перехідні положення ЦК України.
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого відповідним законом України від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ, на всій території України введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, дія якого триває до теперішнього часу.
Отже, нарахування позивачем неустойки за період дії воєнного стану в Україні є таким, що не відповідає діючому законодавству, тому вимоги про стягнення неустойки в розмірі 5250,00 грн є такими, що не підлягають задоволенню. 
Щодо позовних вимог про стягнення із відповідача комісії за надання кредиту в розмірі 945 грн та 1890 грн - додаткової комісії за обслуговування кредитної заборгованості суд зазначає наступне.
Так, п. 8 Відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору № 19.07.2025-100000082 (кредитної лінії) передбачено сплату комісії, пов?язаної з наданням кредиту в розмірі 9% від суми Кредиту та дорівнює 630 грн. 00 коп. яка нараховується Кредитором та обліковується в день видачі кредиту.
Додатковими угодами до кредитного договору передбачено збільшення суми комісії за надання кредиту до 945 грн.
Також умовами договору передбачено сплату комісії за обслуговування кредитної заборгованості в сумі 630 грн у кожному з 2 чергових платежів.
Водночас, згідно з ч. 3 ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг однією із яких є розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик (п. 3 ч. 3 ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність»), зокрема надання споживчого кредиту.
Тому банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо).
Інакше кажучи, банк неуповноважений стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку.
З урахуванням принципів справедливості та добросовісності на позичальника не можна покладати обов`язок сплачувати платежі за послуги, за отриманням яких він до кредитодавця фактично не звертався.
Недотримання вказаних принципів призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту.
Виконання позичальником умов кредитного договору, встановлених із порушенням зазначених принципів, не приводить ці умови у відповідність до засад цивільного законодавства.
Відповідна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 року у справі № 363/1834/17 (провадження № 14-53цс21).
Згідно з пунктом 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 06.11.2023 у справі № 204/224/21, провадження № 61-4202сво22 дійшов висновку про те, що якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування, то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
З огляду на викладене, супутня послуга банку, визначена як надання кредиту в момент видачі так і додаткова послуга як комісія за обслуговування кредитної заборгованості, мають надаватися клієнту банку безоплатно.
За наведених обставин, вимоги позивача про стягнення простроченої заборгованості по сплаті комісії за надання кредиту у розмірі 945 грн та комісії за обслуговування кредитної заборгованості в сумі 1890 грн не підлягають задоволенню.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд дійшов таких висновків.
Відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
На підтвердження понесених судових витрат позивач надав платіжну інструкцію № СЦ00121203 від 03.07.2026 про сплату судового збору в розмірі 2662, 40 грн.
Також позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь витрати, понесені ним на відправку копії позову відповідачу в сумі 145,38 грн. На підтвердження понесених витрат позивач надав квитанцію № 2141797 від 03.07.2026 про сплату послуг з друку документів та відправки кореспонденції поштова служба “Е-Пост” в сумі 145,38 грн. 
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору та пов?язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи (відправка копії позову відповідачу) має бути стягнуто з відповідача на користь позивача в межах документально підтверджених витрат та пропорційно до розміру заявлених позовних вимог, а саме в сумі 2105,40 грн (24235 грн. * 100% : 32320 грн. * 2807,78).
Керуючись ст. 12, 13, 76, 81, 141, 264, 265 Цивільного процесуального кодексу України, суд
УХВАЛИВ:
Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (код ЄДРПОУ 37356833, місцезнаходження: Україна, м. Київ, вул. Саксаганського, буд. 133-А) заборгованість за кредитним договором №19.07.2025-100000082 від 19.07.2025 в загальному розмірі 24235 (двадцять чотири тисячі двісті тридцять п?ять) грн 00 коп., з яких: 10500,00 грн. - основний борг та 13735,00 грн. - заборгованість за відсотками.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (код ЄДРПОУ 37356833, місцезнаходження: Україна, м. Київ, вул. Саксаганського, буд. 133-А) понесені судові витрати в частині судового збору та витрат на відправку копії позову відповідачу в сумі 2105 (дві тисячі сто п?ять) грн. 40 коп.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту складання повного тексту рішення. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У випадку подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду .
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного тексту рішення. 

Суддя        О.А. Кожевник