ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

18 серпня 2026 року | м.Суми

Справа №592/1344/25 
Номер провадження 22-ц/816/429/26

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),
суддів - Собини О. І. , Петен Я. Л. 
за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М., 
сторони:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідачі: Головне управління Національної поліції в Сумській області, Державна казначейська служба України,
розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 24 квітня 2025 року, ухваленого в м. Суми в складі судді Котенко О.А., повне рішення складене 28 квітня 2025 року, -

в с т а н о в и в :

У цивільній справі № 592/1344/25 28 січня 2025 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Головного управління Національної поліції в Сумській області (далі – ГУ Нацполіції), Державної казначейської служби України про стягнення з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету шляхом списання з єдиного казначейського рахунку 50000 грн компенсації моральної шкоди.
У цивільній справі № 592/3642/25 05 березня 2025 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Головного управління Національної поліції в Сумській області (далі – ГУ Нацполіції), Державної казначейської служби України про стягнення з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету шляхом списання з єдиного казначейського рахунку 100000 грн компенсації моральної шкоди.
Вказані цивільні справи ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 11 березня 2025 року об`єднані в одне провадження.
Вимоги у вказаних позовах мотивовані тим, що заявник є потерпілим у кримінальному провадженні №12021205520000366 від 16 березня 2021 року за ч. 1 ст. 122 КК України. Постановою слідчого Сумського районного управління поліції ГУ Нацполіції Сердюк А.М. від 29 січня 2022 року закрите кримінальне провадження за відсутністю складу кримінального правопорушення, проте ухвалою слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 09 лютого 2022 року у справі № 592/1389/22 вказану постанову скасовано, оскільки під час досудового розслідування слідчим не в повному обсязі зібрано, перевірено та оцінено докази з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження. На думку позивача, скасованою судом постановою порушені його права, а тому на підставі статей 23, 1167, 1173 ЦК України заявник має право на компенсацію за завдану моральну шкоду неправомірним діями слідчого. Вдруге кримінальне провадження було закрите постановою від 06 березня 2022 року за відсутністю складу кримінального правопорушення, яка ухвалою слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 03 червня 2022 року у справі №592/3181/22 скасована через те, що дізнавач у порушення вимог ст. 93 КПК України не здійснив належне збирання доказів шляхом проведення відповідних слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування документів, відомостей, висновків експертів, проведення інших процесуальних дій, передбачених КПК України, а також через те, що після скасування слідчим суддею 09 лютого 2022 року попередньої постанови про закриття кримінального провадження дізнавач не проводив жодних слідчих дій. Також слідчий суддя зазначив, що незрозуміло в діянні якої особи дізнавачем була встановлена відсутність складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України. Вважає, що ухвала слідчого судді від 03 червня 2022 року є доказом того, що постанова від 06 березня 2022 року є незаконною та необґрунтованою, а діями та бездіяльністю слідчого позивачу завдано маральних страждань.
Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 24 квітня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог. На думку позивача, замість захисту його прав як потерпілого слідчі Нацполіції постановами від 29 січня 2022 року та від 06 березня 2022 року спричинили порушення прав, закріплених в ст. 2 КПК України та ст. 3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, призвели до моральних страждань, до необхідності оскаржувати вказані постанови, витрачати на цей час та сили. Вважає, що чинним законодавством не заборонено стягувати компенсацію за завдану моральну шкоду у випадку скасування постанови слідчого про закриття кримінального провадження.
У відзиві на апеляційну скаргу ГУ Нацполіції просить скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін. Вказує на відсутність причинного зв`язку між діянням та шкодою, а також на те, що факт закриття кримінального провадження не свідчить про заподіяння моральної шкоди. Крім того, позивач реалізував своє право на оскарження постанов про закриття кримінального провадження.
У відзиві на апеляційну скаргу Державна казначейська служба України просить скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін. Вважає, що позивач не надав доказів неправомірних дій слідчого, як і не доведено заподіяння моральної шкоди, не наведені відповідні розрахунки заявлених розмірі заподіяної шкоди. До того ж, казначейська служба прав та законних інтересів позивача також не порушувала.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Ванярха В.М., Державна казначейська служба України повідомлені про час і місце розгляду справи, але в судове засідання не з`явилися. Колегія суддів вважає за можливе розглянути справу без сторін, оскільки явка до апеляційного суду є необов`язковою, їх позиція є чіткою і зрозумілою.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника Головного управління Національної поліції в Сумській області Колодченко О.В., дослідивши матеріали справи, перевіривши рішення суду в межах доводів апеляційної скарги колегія суддів вважає, що скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що в провадженні Сумського районного управління ГУ Нацполіції перебували матеріали кримінального провадження №12021205520000366 від 16 березня 2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України. ОСОБА_1 визнаний потерпілим у цьому кримінальному провадженні.
Постановою від 29 січня 2022 року слідчого СВ Сумського РУП ГУ Нацполіції Сердюк А.М. закрите кримінальне провадження №12021205520000366 від 16 березня 2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення (а.с.4-5).
Ухвалою слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 09 лютого 2022 року постанова слідчого Сумського РУП ГУ Нацполіції Сердюк А.М. про закриття кримінального провадження №12021205520000366 від 29 січня 2022 року скасована (а.с.6). Слідчим суддею встановлено, що слідчим не в повному обсязі зібрано, перевірено та оцінено докази з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.
Постановою від 06 березня 2022 року заступника начальника слідчого відділення СВ Сумського РУП ГУ Нацполіції Деміхової Ю.А. закрите кримінальне провадження №12021205520000366 від 16 березня 2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.
За скаргою ОСОБА_1 ухвалою слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 03 червня 2022 року постанова від 06 березня 2022 року заступника начальника слідчого відділення СВ Сумського РУП ГУ Нацполіції Деміхової Ю.А. про закриття кримінального провадження №12021205520000366 від 29 січня 2022 року скасована, матеріали кримінального провадження повернуті для проведення додаткової перевірки (а.с. 30). Слідчим суддею встановлено, що після скасування попередньої постанови від 29 січня 2022 року про закриття кримінального провадження № 12021205520000366 в період часу з 09 лютого 2022 року по 06 березня 2022 року дізнавач не проводив жодних слідчих дій, тому необхідно провести додаткову перевірку шляхом проведення відповідних слідчих (розшукових) дій, розширити коло свідків, здійснити аналіз зібраних в ході слідства доказів.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 у встановленому законом порядку реалізував своє право на оскарження процесуальних рішень слідчого, а суд, здійснюючи нагляд за дотриманням верховенства права та законності у процесуальній діяльності слідчого, забезпечив дотримання основних прав та інтересів позивача та усунув недоліки у діяльності слідчого. Наявність певних недоліків у процесуальній діяльності слідчих само по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої й, відповідно, не може бути підставою для безумовного відшкодування моральної шкоди. Суд не встановив протиправності дій чи бездіяльності слідчих, тобто відсутній причинно-наслідковий зв`язок між такими діями (бездіяльністю) та заподіяною шкодою. При цьому скасування постанови про закриття кримінального провадження не може бути підставою для відшкодування шкоди на підставі норм ЦК України, оскільки нормами КПК України передбачено механізм захисту порушеного права особи шляхом оскарження дій (бездіяльності) та неправомірних постанов у встановленому нормами КПК України порядку, яке позивачем було реалізовано. Відтак, за відсутності усіх складових елементів цивільного правопорушення, зокрема причинно-наслідкового зв`язку між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, суд відмовив у задоволенні позовних вимог.
Колегія суддів погоджується з висновками місцевого суду з наступних підстав.
Відповідно до ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.
Статтею 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Закон № 266/94-ВР) встановлено, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок:
1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи /посади/ та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян;
2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу;
3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України "Про оперативно-розшукову діяльність", "Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю" та іншими актами законодавства.
У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.
Згідно з п. 5 ст. 3 Закону № 266/94-ВР в наведених у ст. 1 Закону випадках громадянинові підлягає відшкодуванню моральна шкода.
Відповідно до ч. 1, 5 ст. 4 Закону № 266/94-ВР відшкодування шкоди у випадках, передбачених п.п. 1, 3, 4 і 5 ст. 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.
Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
За змістом ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди; протиправність діяння її заподіювача; наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
Суд повинен з`ясувати, зокрема, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Для наявності підстав зобов`язання відшкодувати шкоду відповідно до вимог ст. 1174 ЦК України потрібна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, наявність шкоди, протиправність дій її заподіювача та причинний зв`язок між його діями та шкодою, а тому позивач повинен довести належними та допустимими доказами завдання йому шкоди і що дії або бездіяльність відповідача є підставою для відшкодування шкоди в розумінні статей 1167, 1174 ЦК України.
За змістом ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора.
Відповідно до ч. 2 ст. 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.
Отже, в ухвалі слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування реалізується така засада кримінального судочинства як реалізація особою права на оскарження їх процесуальних рішень, дій чи бездіяльності до суду.
Як встановив суд першої інстанції, ОСОБА_1 у встановленому законом порядку реалізував своє право на оскарження процесуальних рішень слідчих.
Суд, здійснюючи нагляд за дотриманням верховенства права та законності у процесуальній діяльності слідчого та прокурора, забезпечує дотримання основних прав та інтересів особи та реалізує відповідний судовий контроль за їх діяльністю, що має на меті усунути недоліки у такій діяльності. Наявність певних недоліків у процесуальній діяльності зазначених посадових осіб сама по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої й, відповідно, не може бути підставою для безумовного відшкодування моральної шкоди. При цьому, не будь-яке рішення слідчого судді свідчить про протиправність дій державних органів, а мають значення конкретні обставини, встановлені таким рішенням. При встановленні в порядку судового контролю слідчим суддею протиправності дій чи бездіяльності слідчих органів для вирішення питання про відшкодування шкоди необхідним є доведення заподіяння такими діями (бездіяльністю) моральної шкоди та, відповідно, наявність причинно-наслідкового зв`язку між такими діями (бездіяльністю) та заподіяною шкодою. До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 25 березня 2021 року в справі № 227/3052/19, від 19 грудня 2022 року у справі № 466/5021/18, від 27 березня 2023 року у справі № 757/221/21-ц, від 20 червня 2023 року у справі № 757/33618/18-ц.
Скасування постанови про закриття кримінального провадження не може бути підставою для відшкодування шкоди на підставі норм ЦК України, оскільки чинним законодавством, зокрема нормами КПК України, передбачено механізм захисту порушеного права особи шляхом оскарження дій (бездіяльності) та неправомірних постанов у встановленому нормами КПК України порядку, яке позивачем було реалізовано.
Для відшкодування моральної шкоди необхідно встановити та довести наявність усіх складових елементів цивільного правопорушення. Причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду. Причинно-наслідковий зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без будь-яких додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння.
Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України). Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Ураховуючи викладені вище обставини справи, норми закону, а також правові позиції суду касаційної інстанції, які наведені в рішенні суду, колегія суддів апеляційного суду повністю погоджується з висновком місцевого суду, що ухвали слідчих суддів про скасування постанов слідчих про закриття кримінального провадження не свідчать про заподіяння позивачу моральної шкоди, та, відповідно, наявність причинно-наслідкового зв`язку між такими діями (бездіяльністю) та заподіяною шкодою.
Доводи апеляційної скарги вже були предметом розгляду суду першої інстанції, не ґрунтуються на нормах права, їм надана належна оцінка, наведені мотиви їх спростування.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Суд першої інстанції правильно встановив характер спірних правовідносин та фактичні обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які б були обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення.
Оскільки суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу відповідача без задоволення, тому відповідно до ст. 141 ЦПК України новий розподіл понесених сторонами судових витрат не здійснюється.
Враховуючи те, що ця справа є справою незначної складності, а ціна позову не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому на підставі п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України постанова не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 24 квітня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає.
Повне судове рішення складено 18 серпня 2026 року. 
Головуючий - | В. І. Криворотенко

Судді: О. І. Собина 

Я. Л. Петен