ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 липня 2026 р. | Справа № 440/3949/25
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Русанової В.Б.,
Суддів: П`янової Я.В. , Бегунца А.О. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції в Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 30.04.2026 (головуючий суддя І інстанції: Р.І. Молодецький) у справі №440/3949/25
за позовом ОСОБА_1 
до  Головного управління Національної поліції в Полтавській області 
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1 , позивач) звернувся з позовом, в якому просив: 
визнати протиправною бездіяльність ГУНП в Полтавській області, яка полягає у не проведенні виплати ОСОБА_1 грошової компенсації податку з доходів фізичних осіб при виплаті грошових коштів на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 12.03.2024 у справі №440/18583/23;
зобов`язати ГУНП в Полтавській області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 грошової компенсації податку з доходів фізичних осіб на суму, що була виплачена на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 12.03.2024 у справі №440/18583/23.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 30.04.2026 позов задоволено. 
ГУНП в Полтавській області, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просило скасувати таке рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову.
В обґрунтування вимог скарги посилається на те, що оскільки дохід платника податку – ОСОБА_1 , який виник внаслідок виконання відповідачем рішення суду у справі №440/18583/23, , не пов`язаний з виконанням обов`язків несення служби, тому сума такого доходу оподатковується податковим агентом податком на доходи фізичних осіб на загальних підставах без застосування положення п.168.5 ст. 168 ПК України. 
Зазначає, що наведене вище підтверджується листом Державної податкової служби України від 02.03.2020 за вих. № 877/5/99-00-04-06-03-05/ІПК.
Вважає, що заявлені позивачем вимоги є необґрунтованими, а тому суд першої інстанції дійшов помилкових висновків в оскаржуваному судовому рішенні. 
Позивач не подав відзив на апеляційну скаргу. 
Відповідно до ч.1 ст.308, п.3 ч.1 ст.311 КАС України справа розглянута в межах доводів апеляційної скарги, в порядку письмового провадження.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 , проходив службу в ГУНП в Полтавській області до 11.11.2020,звільнений зі служби в поліції за п.2 ч.1 ст.77 (через хворобу) наказом ГУНП в Полтавській області №494 о/с від 11.11.2020 "По особовому складу" .
Цим же наказом зафіксовано, що позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні за 17 років. При звільненні має право на отримання грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку в кількості 35 календарних днів.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 12.03.2024 у справі №440/18583/23, яке згідно постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 06.08.2024 набрало законної сили, зокрема зобов`язано ГУНП в Полтавській області здійснити перерахунок та виплату (з урахуванням фактично сплачених сум) ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в поліції у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 17 (сімнадцять) повних календарних років служби відповідно до положень частини першої ст.9 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" з урахуванням індексації грошового забезпечення у розмірі 1069,94 грн. 
На виконано вказаного рішення суду, 27.02.2025 відповідачем здійснено виплату позивачу грошових коштів в сумі 7 002,76 грн.
Позивач звернувся до відповідача із запитом щодо розміру нарахованої та виплаченої 27.02.2025 суми на його картковий рахунок, внаслідок перерахунку одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в поліції з урахуванням індексації грошового забезпечення згідно рішення суду у справі №440/18583/23. 
Листом від 06.03.2026 №44264-2025 відповідачем повідомлено про те, що ним на виконання вищевказаного рішення суду донарахована одноразова грошова допомога при звільненні зі служби з урахуванням індексації грошового забезпечення (з урахуванням фактичних сум) у розмірі 9094,49 грн. та виплачена на картковий рахунок позивача, згідно з платіжною інструкцією від 25.02.2025 №542, у сумі 7 002,76 грн. (за відрахуванням військового збору 5% - 454, 72 грн. та податку з доходів фізичних осію 18% - 1637, 01 грн.). 
Позивач, вважаючи, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність, яка полягає у не виплаті йому грошової компенсації податку з доходів фізичних осіб при виплаті грошових коштів на виконання рішення суду у справі №440/18583/23, звернувся з позовом. 
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив обґрунтованості заявлених вимог ОСОБА_1 .
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.
Частиною 2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Податковий кодекс України (далі по тексту - ПК України) регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Відповідно до п.168.5 ст.168 ПК України суми податку на доходи фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими, особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, а також визначених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" членами сім`ї, батьками, утриманцями загиблого (померлого) військовослужбовця, у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби, спрямовуються виключно на виплату рівноцінної та повної компенсації втрат доходів цієї категорії громадян. 
Умови та механізм щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу (в тому числі відрядженими до органів виконавчої влади та інших цивільних установ), співробітниками Служби судової охорони у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби (далі - грошова компенсація) визначені Порядком виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44 (далі по тексту - Порядок №44).
Згідно з пунктом 2 Порядку №44 грошова компенсація виплачується громадянам України, які відповідно до законодавства мають статус військовослужбовця, поліцейського або є особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, ДСНС, податкової міліції, Національного антикорупційного бюро, Державного бюро розслідувань, співробітникам Служби судової охорони, а також особам, звільненим із служби, для відшкодування утриманих сум податку з їх грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, право на які вони набули у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби.
Зазначена в абзаці першому цього пункту грошова компенсація також виплачується іноземцям та особам без громадянства, які відповідно до законодавства мають статус військовослужбовця.
Відповідно до п.3 Порядку №44 виплата грошової компенсації здійснюється установами (організаціями, підприємствами), що утримують військовослужбовців, поліцейських та осіб рядового і начальницького складу, за рахунок відповідних коштів, які є джерелом доходів цих осіб, шляхом рівноцінного та повного відшкодування втрат частини грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби (далі - грошове забезпечення), що пов`язані з утриманням податку з доходів фізичних осіб у порядку та розмірах, визначених Законом України «Про податок з доходів фізичних осіб».
Згідно з п.п.4,5 Порядку №44 виплата грошової компенсації військовослужбовцям, поліцейським та особам рядового і начальницького складу здійснюється одночасно з виплатою їм грошового забезпечення.
Грошова компенсація виплачується за місцем одержання грошового забезпечення у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення.
Отже, суми податку на доходи фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, спрямовуються виключно на виплату рівноцінної та повної компенсації втрат їх доходів. 
Виплата грошової компенсації здійснюється одночасно з виплатою військовослужбовцям грошового забезпечення та виплачується установами, що утримують військовослужбовців за місцем одержання грошового забезпечення у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення.
Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 № 260, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України від 29.04.2016 за № 669/28799, затверджено Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських (далі по тексту - Порядок №260).
Відповідно до п.11 розділу І Порядку №260 грошове забезпечення, виплачене поліцейському несвоєчасно або в меншому розмірі, ніж належало, виплачується за весь період, протягом якого поліцейський мав на нього право, але не більше ніж за три роки, що передували зверненню за одержанням грошового забезпечення.
У разі звільнення зі служби грошове забезпечення поліцейським виплачується по день їх звільнення зі служби в поліції включно (п.15 розділу І Порядку № 260).
Отже, суми податку на доходи фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних, зокрема поліцейськими, спрямовуються виключно на виплату рівноцінної та повної компенсації втрат їх доходів, виплата грошової компенсації здійснюється одночасно з виплатою їм грошового забезпечення та виплачується установами, що утримують військовослужбовців за місцем одержання грошового забезпечення у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення.
Відтак, наведене вище вказує про те, що у відповідача наявний обов`язок з виплати позивачу грошової компенсації в розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, на суму, що була виплачена на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 12.03.2024 у справі №440/18583/23.
Судом встановлено, що відповідачем на виконання вищевказаного рішення суду донарахована одноразова грошова допомога при звільненні зі служби з урахуванням індексації грошового забезпечення (з урахуванням фактичних сум) у розмірі 9 094,49 грн. та виплачена на картковий рахунок позивача, згідно з платіжною інструкцією від 25.02.2025 №542, у сумі 7 002,76 грн. (за відрахуванням військового збору 5% - 454, 72 грн. та податку з доходів фізичних осію 18% - 1637, 01 грн.) (а.с.6-9).
Водночас, виплату грошової компенсації податку на доходи фізичних осіб одночасно з виплатою відповідної суми відповідач не здійснив, допустивши тим самим протиправну бездіяльність у спірних правовідносинах. 
Доводи апелянта, що дохід позивача, який виник внаслідок виконання відповідачем рішення суду у справі №440/18583/23, не пов`язаний з виконанням обов`язків несення служби, а тому сума такого доходу оподатковується податковим агентом податком на доходи фізичних осіб на загальних підставах без застосування положення п.168.5 ст.168 ПК України, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки аналіз вказаної норми ПК України дає підстави для висновку, що компенсації підлягає сума податку на доходи фізичних осіб, яка утримана не тільки з грошового забезпечення, а й з грошових винагород та інших виплат, одержаних поліцейським, тобто для виплати останньому компенсації податку з доходів фізичних осіб немає значення чи є виплачені суми складовими грошового забезпечення, чи не є такими складовими та чи виплачені вони під час проходження служби чи після звільнення зі служби на виконання судового рішення.
Наведені вище висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 22.06.2018 у справі №812/1048/17; від 25.06.2020 у справі №825/761/17 в подібних правовідносинах.
Колегія суддів не приймає до уваги посилання скаржника на лист Державної податкової служби України від 02.03.2020 за вих. № 877/5/99-00-04-06-03-05/ІП, оскільки листи міністерств, інших органів виконавчої влади не є нормативно-правовими актами, не є джерелом права відповідно до ст.7 КАС України.
Отже, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що у спірних відносинах відповідач діяв не на підставі та не у спосіб, встановлений законом, оскільки протиправно не виплатив належну позивачу грошову компенсацію в розмірі суми податку з доходів фізичних осіб. 
Частиною 2 ст.77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідачем не доведено (доказано) правомірність власної бездіяльності, що є предметом оскарження у даній справі.
Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає правильними та обґрунтованими висновки суду першої інстанції про задоволення позову ОСОБА_1 .
Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно з приписами ч.1 ст.315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
У відповідності до ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Під час апеляційного провадження, колегія суддів не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.
Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийнятим на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін. 
Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Полтавській області залишити без задоволення.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 30.04.2026 у справі №440/3949/25 залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя | | В.Б. Русанова
Судді | | Я.В. П`янова   А.О. Бегунц