Справа № 161/15763/16-ц | Головуючий у 1 інстанції: Кирилюк В. Ф.
Провадження № 22-ц/802/647/26 | Доповідач: Киця  С. I.

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 вересня 2026 року        місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді Киці С. І.,
суддів Бовчалюк З. А., Карпук А. К.,
секретар судового засідання Прядун Ю. В.,
з участю: 
представника позивача Провоторова Ю. В.,
представника відповідача Бурди Д. П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 , поданою представником адвокатом Бурдою Дмитром Петровичем, на заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 лютого 2017 року, 

В С Т А Н О В И В:
Позивач Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк" звернувся в суд з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 01.12.2006 між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № М3-13, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 20000 доларів США, з кінцевим терміном повернення 01.12.2009. Позичальник неналежним чином виконував взяті на себе зобов`язання за кредитним договором по своєчасному погашенню заборгованості за кредитом, сплаті відсотків за користування кредитними коштами та іншими витратами, внаслідок чого утворилась заборгованість. Просить стягнути з відповідача в користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 30000 доларів США, що в еквіваленті згідно курсу НБУ станом на 14.11.2016 становить 768900 грн та судові витрати по справі.
Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 лютого 2017 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 в користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 30000 доларів США (з яких: 18716,01 доларів США – заборгованість за кредитом, 11283,99 доларів США – заборгованість по процентах за користування кредитом), що за курсом 25,63 відповідно до службового розпорядження НБУ від 14.11.2016 становить 768900 грн (сімсот шістдесят вісім тисяч дев`ятсот грн) заборгованості за кредитним договором № М3-13 від 01.12.2006 станом на 14.11.2016. Стягнуто з ОСОБА_1 в користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 11533,50 грн судового збору.
13 жовтня 2025 року відповідач звернувся до суду з заявою про перегляд заочного рішення суду від 08 лютого 2017 року.
Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 березня 2026 року заяву про перегляд заочного рішення суду від 08 лютого 2017 року залишено без задоволення.
Відповідачем ОСОБА_1 через представника адвоката Бурду Д.П. 07.04.2026 подано апеляційну скаргу на зазначене рішення суду першої інстанції у цій справі. Вважає рішення незаконним через порушенням норм матеріального права та неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи. На час розгляду справи судом будь-яких правових підстав для стягнення з відповідача вказаних коштів не було. Відповідач з 26.05.2006 був зареєстрований як фізична особа-підприємець. В провадженні Господарського суду Волинської області перебувала справа № 8/52-Б про визнання банкрутом ОСОБА_1 за його заявою. Після публікації оголошення в газеті “Голос України” від 19 серпня 2009 року №154 до Господарського суду Волинської області та ліквідатора надійшли заяви з вимогами від кредиторів: філії "Волинське головне регіональне управління" ПАТ КБ "Приватбанк" на суму 238593 грн 09 коп. та філії "Волинська дирекція" АТ "Індустріально-експортний банк" на суму 16 568 грн 67 коп. Під час ліквідаційної процедури сформовано ліквідаційну масу в розмірі 38 720 грн. За період ліквідаційної процедури частково задоволені вимоги ВГРУ ПАТ КБ «Приватбанк» на суму 3000 грн від продажу заставного майна. Вимоги кредиторів не задоволені повністю за недостатністю майна банкрута. Згідно п. 6 ст. 31 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» вимоги, не задоволені за недостатністю майна, вважаються погашеними. Ухвалою Господарського суду Волинської області від 30.03.11 постановлено: 1. Провадження у справі про банкрутство підприємця ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 припинити. 2. Представлений суду звіт ліквідатора підприємця Кислюка В.В. затвердити. 3. Ліквідувати суб`єкта підприємницької діяльності - підприємця ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 . 4. Зобов`язати державного реєстратора вчинити дії, передбачені Законом України “Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців” та спрямовані на припинення суб`єкта підприємницької діяльності – підприємця ОСОБА_1 АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 . 05.04.2011 на підставі судового рішення щодо припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця у зв`язку з визнанням її банкрутом від 30.03.2011 № 8/52-Б Господарський суд Волинської області (Номер запису: 21980120004006953) внесено запис припинення державної реєстрації підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця. Банк вже скористався своїм правом на звернення відповідного стягнення в порядку провадження у справі про банкрутство на суму 30262,95 доларів США, що по курсу НБУ на день звернення до суду (7,884 грн./дол) становить 238 593,09 грн (з яких пені 28459,74 грн) та судові витрати банку, в межах якого частково задоволені вимоги ВГРУ ПАТ КБ «Приватбанк» на суму 3000 грн від продажу заставного майна. Повторне звернення позивача з позовом про стягнення 30 000 доларів США (з яких: 18716,01 доларів США заборгованість за кредитом, 11283,99 доларів США заборгованість по процентах за користування кредитом), що за курсом 25,63 відповідно до службового розпорядження НБУ від 14.11.2016 становить 768900 грн заборгованості за кредитним договором № М3-13 від 01.12.2006 суперечить вимогам: ухвали суду Господарського від 30 березня 2011 у справі № 8/52-Б про визнання банкрутом, ст.1 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”, ч. 6 ст. 31 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (чинної на час постановлення ухвали суду Господарського суду Волинської області від 30.03.2011 у справі № 8/52-Б про визнання банкрутом) та ч. 5 ст. 45 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (чинної на час ухвалення оспорюваного судового рішення у даній справі). Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду у справі 19 лютого 2025 року у справі № 490/1331/22. Просить скасувати заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08.02.2017 у справі №161/15763/16, та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, відмовити повністю.
Ухвалою Волинського апеляційного суду від 08 квітня 2026 року відкрито апеляційне провадження у цій справі та витребувано справу з суду першої інстанції.
10 квітня 2026 року до Волинського апеляційного суду надійшла довідка, якою Луцький міськрайонний суд Волинської області повідомляє про те, що цивільна справа № 161/15763/16-ц за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором знищена згідно Правил організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затверджених Наказом Міністерства юстиції України 22 червня 2015 року за № 736/27181 та на підставі Переліку судових справ і документів, що утворюються в діяльності суду, із зазначенням строків збергання, затвердженим Наказом Державної судової адміністрації України 07.12.2017 № 1087; в архіві суду зберігається оригінал рішення по цивільний справі.
Ухвалою Волинського апеляційного суду від 15 квітня 2026 року постановлено Луцькому міськрайонному суду Волинської області вирішити питання про відновлення втраченого судового провадження з дотриманням норм процесуального права шляхом вчинення дій по відновленню втраченого судового провадження в цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, протягом двох місяців з дня отримання судом першої інстанції цієї ухвали. На час розгляду питання про відновлення втраченого судового провадження у цій справі апеляційне провадження за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 , поданою представником адвокатом Бурдою Д. П., на заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 лютого 2017 року в цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором і до надходження матеріалів відновленого втраченого судового провадження до суду апеляційної інстанції, зупинити.
17 червня 2026 року до Волинського апеляційного суду надійшли матеріали справи № 161/15763/16-ц за результатами відновлення втраченого провадження.
Ухвалою Волинського апеляційного суду від 18 червня 2026 року поновлено апеляційне провадження в цій справі. Підготовку справи до апеляційного розгляду закінчено. Призначено справу до розгляду.
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу в якому вказує, що в провадженні Господарського суду Волинської області перебувала справа № 8/52-Б про визнання банкрутом ОСОБА_1 за його заявою. Відповідно до ст. 1 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” (який діяв станом на час розгляду справи про банкрутство та втратив чинність на підставі Кодексу № 2597-VIII від 18.10.2018 “Кодекс України з процедур банкрутства”) встановлено, що боржник – юридична особа - суб`єкт підприємницької діяльності або фізична особа за зобов`язаннями, які виникли у фізичної особи у зв`язку зі здійсненням нею підприємницької діяльності, неспроможний виконати протягом трьох місяців свої грошові зобов`язання після настання встановленого строку їх виконання, які підтверджені судовим рішенням, що набрало законної сили, та постановою про відкриття виконавчого провадження, якщо інше не передбачено цим Законом. Після публікації оголошення в газеті “Голос України” від 19 серпня 2009 року №154 до Господарського суду Волинської області та ліквідатора надійшла заяви з вимогами від кредиторів: філії “Волинське головне регіональне управління” ПАТ КБ "Приватбанк" на суму - 238 593 грн 09 коп. У відповідності до ухвали Господарського суду Волинської області від 30.03.2011 у справі № 8/52-Б про визнання банкрутом, після реалізації заставного майна в межах справи про банкрутство частково задоволено вимоги банку у сумі 3000 грн із заявлених вимог 238593,09 грн. У резолютивній частині ухвали Господарського суду Волинської області від 30.03.2011 суд ухвалив визнати банкрутом фізичну особу - підприємця ОСОБА_1 . Щодо вимог кредиторів та їх погашення у зв`язку з визнанням банкрутом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 відомості в ухвалі відсутні. Посилання апелянта на п. 6 ст. 31 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» станом на 2011 року є невірним, оскільки на момент розгляду справи про банкрутство діяв інший закон. Пунктом 2 ч. 1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” (який діяв станом на час розгляду справи про банкрутство та втратив чинність на підставі Кодексу № 2597-VIII від 18.10.2018 “Кодекс України з процедур банкрутства”) встановлено, що строк виконання всіх грошових зобов`язань банкрута вважається таким, що настав. АТ КБ “ПриватБанк” звернувся з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості після заявлення вимог, що були предметом розгляду справи у Господарському суді Волинської області. Проте, з урахуванням Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” (який діяв станом на час розгляду справи про банкрутство та втратив чинність на підставі Кодексу № 2597-VIII від 18.10.2018 “Кодекс України з процедур банкрутства”)" вимоги не вважаються погашеними, а відтак банк мав право на звернення з позовом про стягнення заборгованості до Луцького міськрайонного суду Волинської області у 2016 році. Велика Палата Верховного Суду у справі № 338/180/17 провадження № 14-162цс18 від 05.06.2018 висловила правову позицію, що у разі припинення підприємницької діяльності фізичною особою — підприємцем (ФОП) її зобов`язання за укладеними договорами не припиняються, а продовжують існувати за нею як за фізичною особою, оскільки сама фізична особа не перестає існувати. Цей висновок підтверджує, що фізична особа відповідає за боргами, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном згідно зі статтею 52 Цивільного кодексу України. Визнання ФОП ОСОБА_1 банкрутом у 2011 році не є підставою для скасування рішення суду про стягнення заборгованості як фізичної особи ОСОБА_1 . Просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги відповідача, рішення суду першої інстанції у цій справі залишити без змін.
В суді апеляційної інстанції представник відповідача адвокат Бурда Д. П. підтримав апеляційну скаргу з підстав, що в ній наведені.
Представник позивача Провоторов Ю.В. апеляційну скаргу не визнав, просив залишити її без задоволення.
Апеляційний суд в складі колегії суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дійшов висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги.
Судом першої інстанції встановлено, що 01.12.2006 між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № М3-13, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 20000 доларів США, з кінцевим терміном повернення 01.12.2009. 
Відповідно до п. 3.4 кредитного договору нарахування відсотків здійснюється з дати списання коштів з позикового рахунку до майбутньої дати сплати відсотків та/або за період, який починається з попередньої дати сплати відсотків по поточну дату сплати відсотків. Нарахування відсотків проводиться до повного погашення заборгованості за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, та здійснюється починаючи з дати списання коштів з позикового рахунку, до дати повного погашення кредиту.
В порушення вищезазначених правових норм та умов кредитного договору позичальник своєчасно не повертає кредит, не сплачує нараховані відсотки за користування кредитними коштами та інші витрати за кредитним договором, тобто порушує свої зобов`язання перед банком, у зв`язку з чим станом на 14.11.2016 утворилась заборгованість за кредитним договором в розмірі 30 000 доларів США, з яких: 18716,01 доларів США – заборгованість за кредитом, 11283,99 доларів США – заборгованість по процентах за користування кредитом, що підтверджується письмовим розрахунком заборгованості.
Суд першої інстанції, взявши до уваги обставини, підтверджені належними та допустимими доказами, які були досліджені, зробив висновок про задоволення позову і стягнув з відповідача в користь позивача заборгованість за кредитним договором № М3-13 від 01.12.2006 станом на 14.11.2016 в розмірі 30000 доларів США, що за курсом 25,63 грн відповідно до службового розпорядження НБУ від 14.11.2016 становить 768900 грн.
За змістом частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що кредитний договір № М3-13 від 01.12.2006 був укладений між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 як фізичною особою. У кредитному договорі не зазначено, що він укладався (підписувався) ОСОБА_1 як фізичною особою-підприємцем.
В провадженні Господарського суду Волинської області перебувала справа № 8/52-Б про визнання банкрутом ОСОБА_1 . Після публікації оголошення в газеті “Голос України” від 19 серпня 2009 року №154 до Господарського суду Волинської області та ліквідатора надійшли заяви з вимогами від кредиторів, зокрема філії "Волинське головне регіональне управління" ПАТ КБ "Приватбанк" на суму - 238593 грн 09 коп. Під час ліквідаційної процедури сформовано ліквідаційну масу в розмірі 38720 грн. За період ліквідаційної процедури частково задоволені вимоги ВГРУ ПАТ КБ «Приватбанк» на суму 3 000 грн від продажу заставного майна. 
Відповідач з 26.05.2006 був зареєстрований як фізична особа-підприємець. 
Відповідно до ст. 1 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” (який діяв станом на час розгляду справи про банкрутство та втратив чинність на підставі Кодексу № 2597-VIII від 18.10.2018 “Кодекс України з процедур банкрутства”) встановлено, що боржник – юридична особа - суб`єкт підприємницької діяльності або фізична особа за зобов`язаннями, які виникли у фізичної особи у зв`язку зі здійсненням нею підприємницької діяльності, неспроможний виконати протягом трьох місяців свої грошові зобов`язання після настання встановленого строку їх виконання, які підтверджені судовим рішенням, що набрало законної сили, та постановою про відкриття виконавчого провадження, якщо інше не передбачено цим Законом.
У резолютивній частині ухвали Господарського суду Волинської області від 30.03.2011 у справі № 8/52-Б суд ухвалив визнати банкрутом фізичну особу - підприємця ОСОБА_1 . 
Щодо вимог кредиторів та їх погашення у зв`язку з визнанням банкрутом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - відомості в ухвалі відсутні.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 вказано, що у разі припинення суб`єкта підприємницької діяльності-фізичної особи (виключення з відповідного реєстру) її зобов`язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки остання не перестає існувати; фізична особа-підприємець відповідає за її зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.
Згідно з частиною другою статті 49 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» вимоги кредиторів щодо інших вимог особистого характеру, які не були задоволені в порядку виконання постанови господарського суду про визнання громадянина-підприємця банкрутом або які погашені частково чи не заявлені після визнання громадянина-підприємця банкрутом, можуть бути заявлені після закінчення провадження у справі про банкрутство громадянина-підприємця відповідно в повному обсязі або в незадоволеній їх частині в порядку, встановленому цивільним законодавством України (у редакції Закону  станом на 30 березня 2011 року).
Відповідно до частини сьомої статті 133 КУзПБ вимоги до боржника щодо сплати аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, щодо сплати страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування, а також інші вимоги особистого характеру, які не були задоволені або погашені частково у процедурі задоволення вимог кредиторів, можуть бути заявлені після закінчення провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи в порядку, встановленому цивільним законодавством.
Частиною другою статті 134 КУзПБ також передбачено, що фізична особа не звільняється від подальшого виконання вимог кредиторів після завершення судових процедур у справі про неплатоспроможність та обов`язку повернення непогашених боргів, а саме: 1) відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи; 2) сплати аліментів; 3) виконання інших вимог, які нерозривно пов`язані з особистістю фізичної особи.
Матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що після визнання ФОП ОСОБА_1 банкрутом, останній виконав свої зобов`язання перед банком в установленому кредитним договором обсязі (за винятком стягнутих у межах провадження справи про банкрутство сум), які підлягають стягненню у правовідносинах між банком (позивача у справі) та боржником (відповідача), як фізичної особи. Відповідач ОСОБА_1 , як фізична особа, має заборгованість за кредитним договором, укладеним з банком.
При виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин апеляційний суд враховує висновки викладені у Постанові Верховного Суду №202/18374/13ц від 05 листопада 2025 року при вирішенні справи з таких же правовідносин. У згаданій постанові зазначено: «У справі, яка Верховним Судом переглядається, апеляційним судом установлено, що АТ «Ощадбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором як до фізичної особи, а доказів того, що у правовідносинах з банком за вказаним кредитним договором ОСОБА_1 має статус ФОП матеріали справи не містять і відповідачкою таких не надано. …Матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що після визнання ФОП ОСОБА_1 банкрутом, остання виконала свої зобов`язання перед банком в установленому кредитним договором обсязі (за винятком стягнутих у межах провадження справи про банкрутство сум), які підлягають стягненню у правовідносинах між банком (позивача у справі) та боржником (відповідачки), як фізичної особи. Отже, вірним є висновок апеляційного суду про те, що ОСОБА_1 , як фізична особа, має борг за кредитним договором, укладеним з банком.». При вирішенні спору Верховний Суд застосував норми частини другої статті 49 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», частини 7 статті 133 КУзПБ, частини 2 статті 134 КУзПБ і апеляційний суд застосовує ці ж норми права при розгляді даної справи. 
Правова позиція, викладена у Постанові Верховного Суду від 19 лютого 2025 року у справі № 490/1331/22, на яку є посилання в апеляційній скарзі, стосується інших обставин справи, ніж у справі, що переглядається апеляційним судом. 
З урахуванням Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” (який діяв станом на час розгляду справи про банкрутство та втратив чинність на підставі Кодексу № 2597-VIII від 18.10.2018 “Кодекс України з процедур банкрутства”)" вимоги не вважаються погашеними, а відтак банк мав право на звернення з позовом про стягнення заборгованості до Луцького міськрайонного суду Волинської області 
Щодо розміру кредитної заборгованості за кредитним договором, то відповідач в апеляційній скарзі не оспорює розмір заборгованості, а лише заперечує правові підстави для її стягнення, не подав свого розрахунку заборгованості. Відповідач ні у апеляційній скарзі, ні в суді апеляційної інстанції не подав заяву про застосування позовної давності. Тому, виходячи з меж доводів та вимог апеляційної скарги, доведеності позивачем розміру заборгованості поданим розрахунком, суд апеляційної інстанції погоджується з визначеним судом першої інстанції розміром заборгованості за кредитним договором, яка підлягає до стягненню з відповідача в користь позивача. 
Ухвала суду від 16 березня 2026 року постановлена судом у відповідності до норм цивільно-процесуального законодавства – статтей 2, 287, 288 ЦПК України, з врахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практики Європейського суду з прав людини. Доводи, викладені в апеляційній скарзі щодо її незаконності, не спростовують правильних висновків суду у ній викладених.
Рішення судом першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права і підстав для його скасування немає.
Керуючись ст. ст. 259, 268, 367, 368, 369, 371, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд 
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 , подану представником адвокатом Бурдою Дмитром Петровичем, залишити без задоволення.
Заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 лютого 2017 року в цій справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 08 вересня 2026 року.

Головуючий - суддя 

Судді