Харківський окружний адміністративний суд
61700, м. Харків, майдан Свободи, 6, inbox@adm.hr.court.gov.ua, ЄДРПОУ: 34390710

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 липня 2026 р. № 520/7587/26 

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Полях Н.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) про визнання протиправними та незаконними дій, зобов`язання вчинити певні дії,-
В С Т А Н О В И В:
До Харківського окружного адміністративного суду звернувся представник позивача з адміністративним позовом, в якому просить суд:
- визнати протиправними та незаконними дії ІНФОРМАЦІЯ_2 (код ЄДРПОУ: НОМЕР_2 ) щодо внесення відомостей про порушення правил військового обліку з боку ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ; паспорт громадянина України серії НОМЕР_3 , виданий Жовтневим РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області від 09.12.2009 року; РНОКПП: НОМЕР_1 ; адреса проживання: АДРЕСА_3 ) до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_4 (код ЄДРПОУ: НОМЕР_2 ) виключити відомості про порушення правил військового обліку з боку ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ; паспорт громадянина України серії НОМЕР_3 , виданий Жовтневим РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області від 09.12.2009 року; РНОКПП: НОМЕР_1 ; адреса проживання: АДРЕСА_3 ) з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене провадження в адміністративній справі.
Сторони були належним чином повідомлені про відкриття провадження у справі.
Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що у спірних правовідносинах він діяв згідно чинного законодавства.
Керуючись приписами ст. 171, 257, 262 КАС України, суд зазначає, що розгляд позовної заяви здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження.
Згідно з ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
З огляду на вказане вище, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Відповідно до приписів ч. 4 ст. 229 КАС України, оскільки розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи згідно із приписами ст. 258 КАС України, то фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, повно виконавши процесуальний обов`язок зі збору доказів, перевіривши доводи сторін добутими доказами, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст належних норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Відповідно до військово-облікового документа в електронній формі, сформованого засобами Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів 26.03.2026, позивач має категорію обліку «військовозобов`язаний», військове звання «солдат» та перебуває на військовому обліку у відповідача. 
У вказаному документі також зазначено, що військово-облікові дані позивачем уточнено вчасно 13.07.2024.
Водночас у зазначеному військово-обліковому документі міститься відмітка «Порушення правил військового обліку», а причиною звернення до Національної поліції зазначено: «Не прибули за повісткою до ТЦК та СП». Дата звернення до Національної поліції — 12.02.2026.
Не погоджуючись із внесенням до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів відомостей про порушення ним правил військового обліку, позивач звернувся до суду з цим позовом.
В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що ОСОБА_1 правил військового обліку не порушував, будь-яких повісток про виклик до відповідача не отримував, про дату, час і місце прибуття до територіального центру комплектування та соціальної підтримки належним чином повідомлений не був.
Позивач наголошував, що стосовно нього не складалися протокол про адміністративне правопорушення та постанова у справі про адміністративне правопорушення, а отже, у встановленому КУпАП порядку не встановлено факту вчинення ним порушення правил військового обліку або законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.
На думку позивача, внесення до Реєстру відомостей про нього як про особу, яка порушила правила військового обліку, за відсутності рішення уповноваженого органу про притягнення до адміністративної відповідальності є передчасним та таким, що не ґрунтується на належно встановлених обставинах.
Представник позивача також посилався на те, що позивач своєчасно виконав обов`язок щодо уточнення персональних та військово-облікових даних, що підтверджується відомостями військово-облікового документа, відповідно до яких датою уточнення даних є 13.07.2024.
Зі змісту поданого відповідачем відзиву та долучених до нього матеріалів судом встановлено, що 22.12.2025 засобами Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів на ім`я ОСОБА_1 сформовано повістку № 6113616.
Відповідно до змісту вказаної повістки позивачу належало прибути 01.01.2026 о 14:00 год. за адресою: АДРЕСА_4 , до відділу ІНФОРМАЦІЯ_1 . Метою виклику у повістці зазначено «для уточнення даних».
Повістку направлено позивачу засобами поштового зв`язку рекомендованим поштовим відправленням № R 06706 4036880 з описом вкладення за адресою: АДРЕСА_1 .
Поштове відправлення з повісткою не було вручено позивачу та повернулося відправнику. У довідці АТ «Укрпошта» про причини повернення поштового відправлення проставлено відмітку «адресат відсутній за вказаною адресою».
У визначені в повістці дату та час позивач до територіального центру комплектування та соціальної підтримки не прибув.
Згідно з наданими відповідачем відомостями, у зв`язку з неприбуттям позивача за викликом до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів було внесено інформацію про порушення ним правил військового обліку.
Крім того, 12.02.2026 відповідачем сформовано електронне звернення № Е4711853 до органів Національної поліції щодо доставлення ОСОБА_1 до територіального центру комплектування та соціальної підтримки з метою складення протоколу про адміністративне правопорушення. Стан указаного звернення визначено як активний.
Заперечуючи проти задоволення позову, відповідач зазначив, що повістку № 6113616 було направлено позивачу в установленому законодавством порядку рекомендованим поштовим відправленням з описом вкладення за адресою його зареєстрованого та повідомленого місця проживання.
На переконання відповідача, відмітка оператора поштового зв`язку «адресат відсутній за вказаною адресою» є належним підтвердженням оповіщення військовозобов`язаного про виклик відповідно до пункту 41 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 № 560.
Відповідач зазначив, що позивач, будучи належним чином оповіщеним, у визначені в повістці дату, час і місце не прибув, про причини неприбуття не повідомив та документів на підтвердження наявності поважних причин неявки не надав.
З огляду на це відповідач вважав правомірним внесення до Реєстру відомостей про неприбуття позивача за повісткою, а також формування звернення до органів Національної поліції для його доставлення з метою складення протоколу про адміністративне правопорушення.
У відповіді на відзив представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги та додатково зазначив, що повістка № 6113616 не відповідає встановленій формі, оскільки у графі, призначеній для зазначення дати народження адресата, міститься адреса його проживання.
Також представник позивача наполягав, що матеріали справи не містять доказів фактичного повідомлення ОСОБА_1 працівниками поштового зв`язку про надходження рекомендованого листа з позначкою «Повістка ТЦК», зокрема шляхом телефонного повідомлення або вкладення відповідного повідомлення до абонентської поштової скриньки.
Крім того, представник позивача зауважив, що метою виклику в повістці визначено лише «для уточнення даних», хоча позивач уточнив військово-облікові дані 13.07.2024. За таких обставин, на думку представника позивача, у відповідача не було підстав для повторного виклику позивача з цією метою, а неприбуття за такою повісткою не свідчить про вчинення ним порушення правил військового обліку.
Надаючи правову оцінку встановленим у справі обставинам та доводам сторін, суд зазначає наступне. 
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За приписами частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо; добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом; пропорційно; з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення та своєчасно.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється, зокрема, Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII, Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 № 3543-XII, Законом України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів» від 16.03.2017 № 1951-VIII, Кодексом України про адміністративні правопорушення, а також прийнятими на їх виконання підзаконними нормативно-правовими актами.
Відповідно до частини десятої статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» громадяни України, які приписані до призовних дільниць або перебувають у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України чи розвідувальних органів України або проходять службу у військовому резерві, зобов`язані, зокрема, прибувати за викликом відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки для оформлення військово-облікових документів, взяття на військовий облік, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів.
Згідно із частиною першою статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці, для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду.
Частиною третьою статті 22 цього Закону передбачено, що у разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені в ній місце та строк. У разі неприбуття громадянин зобов`язаний у найкоротший строк, але не пізніше трьох діб від визначених у повістці дати і часу прибуття, повідомити про причини неявки з подальшим прибуттям у строк, що не перевищує семи календарних днів.
Механізм проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, їх оповіщення та прибуття до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки визначено Порядком проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 № 560.
Відповідно до пункту 21 Порядку № 560 за викликом районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки резервісти та військовозобов`язані зобов`язані з`являтися у строк та місце, зазначені в повістці, для взяття на військовий облік, уточнення своїх персональних даних, даних військово-облікового документа з військово-обліковими даними Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби.
Пунктом 27 Порядку № 560 встановлено, що під час мобілізації резервісти та військовозобов`язані можуть бути викликані до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу для уточнення облікових даних, проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби, взяття на військовий облік або зняття з нього, призову на військову службу під час мобілізації та відправлення до місць проходження військової служби.
Разом із тим положення Порядку № 560 підлягають застосуванню у системному зв`язку з нормами законів України «Про військовий обов`язок і військову службу» та «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», які мають вищу юридичну силу та визначають перелік обов`язків військовозобов`язаного, невиконання яких може бути підставою для юридичної відповідальності та застосування передбачених законом заходів адміністративного примусу.
Законом України від 11.04.2024 № 3633-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку», який набрав чинності 18.05.2024, було встановлено обов`язок призовників, військовозобов`язаних та резервістів протягом 60 днів з дня набрання чинності цим Законом уточнити адресу місця проживання, номери засобів зв`язку, адреси електронної пошти та інші персональні дані.
Отже, визначений Законом № 3633-IX строк для виконання цього обов`язку закінчувався 16.07.2024 включно.
Як установлено судом, відповідно до військово-облікового документа в електронній формі, сформованого 26.03.2026 засобами Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, позивач уточнив військово-облікові дані вчасно — 13.07.2024.
У зазначеному документі містяться актуальні відомості про прізвище, ім`я та по батькові позивача, дату його народження, реєстраційний номер облікової картки платника податків, адресу місця проживання, номер телефону, адресу електронної пошти, категорію військового обліку, військове звання, територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, у якому позивач перебуває на обліку, а також відомості про проходження ним військово-лікарської комісії.
Наведене свідчить, що станом на дату формування повістки № 6113616 від 22.12.2025 персональні та військово-облікові дані позивача були наявні в Реєстрі, а встановлений Законом № 3633-IX обов`язок щодо їх уточнення позивачем виконано.
Водночас у повістці № 6113616 від 22.12.2025 мету виклику сформульовано лише як «для уточнення даних», без зазначення того, які саме персональні чи військово-облікові дані позивача потребували уточнення, у чому полягала їх неповнота або невідповідність та які конкретні дії мав вчинити позивач у зв`язку з таким викликом.
Відповідач у відзиві не навів обставин, які б свідчили про відсутність, неактуальність або суперечність будь-яких персональних чи військово-облікових даних позивача, не зазначив, які саме відомості потребували повторного уточнення, та не надав суду відповідних доказів.
Таким чином, матеріали справи не підтверджують існування станом на 22.12.2025 фактичної потреби у повторному виклику позивача виключно з метою уточнення вже уточнених ним 13.07.2024 даних.
Суд зауважує, що стосовно особи, яка вже виконала обов`язок з уточнення персональних та військово-облікових даних, перебуває на військовому обліку та надала актуальні відомості, подальший виклик повинен мати конкретну мету, яка відповідає визначеним законом підставам.
Суд звертає увагу на те, що використання у повістці загальної та невизначеної мети «для уточнення даних», за відсутності доказів необхідності повторного уточнення таких даних, не дозволяє встановити конкретне правове призначення виклику. У такому разі внесення відомостей про неприбуття та пов`язані із цим дії територіального центру комплектування та соціальної підтримки вчиняються на підставі документа, який не створює для особи відповідних юридичних наслідків.
Щодо доводів сторін стосовно належного оповіщення позивача суд зазначає, що відповідно до пункту 41 Порядку № 560 належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного у разі надсилання повістки засобами поштового зв`язку є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення або відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання, повідомленою такою особою територіальному центру комплектування та соціальної підтримки під час уточнення облікових даних, а також за адресою задекларованого або зареєстрованого місця проживання, якщо особа не повідомила іншої адреси.
До матеріалів справи відповідачем долучено копію повістки № 6113616 від 22.12.2025, опис вкладення до рекомендованого поштового відправлення та конверт поштового відправлення № R 06706 4036880 із довідкою АТ «Укрпошта» про причини повернення, у якій проставлено відмітку «адресат відсутній за вказаною адресою».
Разом із тим, вказані обставини не доводять наявності в діях позивача складу адміністративного правопорушення та не замінюють встановленої КУпАП процедури з`ясування події правопорушення, вини особи й інших обставин, необхідних для вирішення питання про адміністративну відповідальність та не є достатніми для категоричного висновку про порушення особою правил військового обліку без з`ясування правової підстави та конкретної мети виклику, наявності обов`язку прибути за цим викликом, причин неприбуття, вини особи, а також інших обставин, які мають значення для належної правової кваліфікації її поведінки.
Суд зауважує, що відповідачем не підтверджено належними та допустимими доказами наявності матеріально-правових підстав для внесення до Реєстру оскаржуваного запису про порушення позивачем правил військового обліку.
Вирішальним у цій справі є відсутність установлених законом та підтверджених доказами підстав для внесення щодо позивача відомостей саме як про особу, яка порушила правила військового обліку.
Правові та організаційні засади створення, функціонування і ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів визначає Закон України від 16.03.2017 № 1951-VIII «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів».
Відповідно до статті 2 цього Закону основними завданнями Реєстру є ідентифікація призовників, військовозобов`язаних та резервістів; забезпечення ведення військового обліку громадян України; інформаційне забезпечення комплектування Збройних Сил України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань особовим складом у мирний час та в особливий період.
Згідно зі статтею 3 Закону № 1951-VIII основними засадами ведення Реєстру є обов`язковість та своєчасність внесення передбачених законом відомостей, повнота й актуалізація відомостей Реєстру, а також захищеність внесених до нього даних від незаконного використання та порушення цілісності бази даних.
Відповідно до статті 6 Закону № 1951-VIII Реєстр містить персональні та службові дані призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Статтею 8 Закону № 1951-VIII установлено, що до службових даних призовника, військовозобов`язаного та резервіста належать, зокрема, відомості про виконання військового обов`язку.
Водночас можливість внесення до Реєстру відомостей про виконання військового обов`язку не означає наділення органу ведення Реєстру повноваженням поза процедурою, визначеною законом, установлювати факт вчинення особою адміністративного правопорушення або відображати особу як порушника за відсутності належної та підтвердженої правової підстави.
Згідно з пунктом 2 частини першої статті 9 Закону № 1951-VIII призовник, військовозобов`язаний та резервіст має право звертатися до відповідного органу ведення Реєстру з мотивованою заявою щодо неправомірного включення або невключення до Реєстру запису про себе та виправлення недостовірних відомостей Реєстру.
Отже, відомості Реєстру мають бути не лише формально внесеними уповноваженим суб`єктом, а й достовірними, актуальними та такими, що ґрунтуються на встановлених у передбаченому законом порядку обставинах.
Статтями 210 та 210-1 КУпАП установлена адміністративна відповідальність відповідно за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку та за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.
Відповідно до статті 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема, статтями 210 та 210-1 КУпАП.
Статтею 245 КУпАП визначено, що завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності із законом.
Згідно зі статтею 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган або посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
За загальним правилом, установленим статтею 254 КУпАП, про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженою на те посадовою особою. У випадках, прямо передбачених статтею 258 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення може не складатися, однак це не скасовує обов`язку уповноваженого органу належним чином установити подію і склад правопорушення та прийняти відповідне процесуальне рішення.
Відповідно до статті 280 КУпАП орган або посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язані з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
За приписами статті 283 КУпАП за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення уповноважений орган або посадова особа виносить постанову.
З відзиву відповідача убачається, що стосовно ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення не складався, справа про адміністративне правопорушення не розглядалася та постанова за результатами її розгляду не приймалася.
Наведене підтверджує, що станом на 12.02.2026 відповідачем ще не було здійснено процесуального оформлення обставин адміністративного правопорушення, не було встановлено вину позивача, не з`ясовано причин його неприбуття та не прийнято будь-якого рішення за результатами розгляду справи.
Разом із тим у військово-обліковому документі, сформованому 26.03.2026, уже відображено категоричне твердження «Порушення правил військового обліку», а причиною звернення до Національної поліції зазначено: «Не прибули за повісткою до ТЦК та СП».
Таким чином, відповідач, не завершивши і фактично не розпочавши у визначеній КУпАП формі провадження у справі про адміністративне правопорушення, відобразив у Реєстрі позивача як особу, яка порушила правила військового обліку.
Суд наголошує, що внесення відомостей про ймовірну подію, яка підлягає перевірці у встановленій законом процедурі, не є тотожним установленню факту вчинення особою правопорушення. Відомості про факт неприбуття можуть бути підставою для проведення відповідної перевірки та вирішення питання про складення протоколу, проте без установлення всіх елементів складу адміністративного правопорушення вони не є достатніми для категоричного позначення особи як порушника.
Суд звертає увагу на те, що електронне звернення № Е4711853 від 12.02.2026 до органів Національної поліції не є постановою у справі про адміністративне правопорушення, не встановлює вини позивача та не підтверджує факту притягнення його до адміністративної відповідальності.
Відповідно до частини першої статті 27 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» у разі невиконання під час мобілізації громадянином обов`язків, передбачених частинами першою, третьою статті 22 цього Закону, та вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 210-1 КУпАП, керівник територіального центру комплектування та соціальної підтримки звертається до органів і підрозділів, що входять до системи поліції, щодо здійснення адміністративного затримання та доставлення такого громадянина до територіального центру комплектування та соціальної підтримки.
Отже, для виникнення передбачених частиною першою статті 27 Закону № 3543-XII підстав для звернення до органів поліції необхідна сукупність двох умов: невиконання громадянином обов`язків, установлених частинами першою, третьою статті 22 цього Закону, та наявність у його діях адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 210-1 КУпАП.
Пункт 56 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 № 1487, регламентує порядок інформаційної взаємодії органів Національної поліції з територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки й передбачає доставлення осіб, які вчинили адміністративні правопорушення, передбачені статтями 210, 210-1 КУпАП.
Районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки відповідно до пункту 79 Порядку № 1487 звертаються в установленому законом порядку до органів Національної поліції для доставлення осіб, які вчинили адміністративні правопорушення, передбачені статтями 210, 210-1 КУпАП, з метою складення протоколів про адміністративні правопорушення.
Разом із тим положення пунктів 56, 79 Порядку № 1487 визначають організаційний та технічний механізм взаємодії відповідних органів і не можуть розширювати встановлені законом підстави для застосування заходів адміністративного примусу або підміняти собою процедуру встановлення події та складу адміністративного правопорушення.
Підзаконний нормативно-правовий акт не може наділяти територіальний центр комплектування та соціальної підтримки повноваженням без достатніх та перевірених підстав визнавати особу такою, що вчинила адміністративне правопорушення, та відображати відповідні категоричні відомості в державному реєстрі.
Суд також ураховує, що звернення територіального центру комплектування та соціальної підтримки до органів Національної поліції можливе лише за наявності підтверджених ознак правопорушення, передбаченого статтею 210-1 КУпАП, і належно зафіксованої підстави для такого звернення.
При цьому відсутність протоколу або постанови у справі про адміністративне правопорушення не в усіх випадках автоматично виключає можливість проведення передбачених законом попередніх заходів. Однак у спірних правовідносинах вона має оцінюватися разом із тим, що позивач своєчасно уточнив дані 13.07.2024, повістка № 6113616 від 22.12.2025 містила лише загальну мету «для уточнення даних», відповідач не довів потреби у повторному уточненні та не з`ясував обставин, необхідних для висновку про наявність у діях позивача складу конкретного адміністративного правопорушення.
За сукупністю встановлених обставин суд доходить висновку, що відповідач не довів наявності достатніх фактичних та правових підстав для внесення до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів відомостей про ОСОБА_1 саме як про особу, яка порушила правила військового обліку.
Такі відомості не мають виключно внутрішнього або технічного характеру. 
Як убачається з військово-облікового документа від 26.03.2026, вказані відомості безпосередньо відображаються в електронному кабінеті позивача як відмітка «Порушення правил військового обліку» та створюють для позивача стан правової невизначеності й ризик застосування заходів адміністративного примусу.
Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
За приписами частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно зі статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відповідач не надав суду протоколу про адміністративне правопорушення, постанови у відповідній справі, матеріалів перевірки причин неприбуття позивача, доказів необхідності повторного уточнення його персональних чи військово-облікових даних або іншого документа, яким у передбаченому законом порядку встановлено порушення ОСОБА_1 правил військового обліку.
Надані відповідачем повістка № 6113616 від 22.12.2025, опис вкладення, поштове відправлення № R 06706 4036880 та відомості про електронне звернення № Е4711853 від 12.02.2026 підтверджують формування і направлення повістки, її повернення та подальше звернення відповідача до органів Національної поліції. Однак вказані документи не встановлюють вини позивача та не є належним підтвердженням завершеного юридичного факту порушення ним правил військового обліку.
За таких обставин відповідач не виконав покладеного на нього частиною другою статті 77 КАС України обов`язку довести правомірність оскаржуваних дій.
Ураховуючи встановлені обставини в їх сукупності, суд доходить висновку, що дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо внесення до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів відомостей про порушення ОСОБА_1 правил військового обліку вчинені без достатньої та належно підтвердженої правової підстави, а тому є протиправними.
Відповідно до пункту 10 частини другої статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод та інтересів особи від порушень з боку суб`єкта владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.
Згідно із частиною четвертою статті 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача — суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
Ефективним способом поновлення порушеного права позивача є не лише визнання протиправними дій щодо внесення спірних відомостей, а й усунення наслідків таких дій шляхом зобов`язання відповідача виключити з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів відомості про порушення ОСОБА_1 правил військового обліку.
Такий спосіб захисту відповідає змісту порушеного права, спрямований на поновлення становища, яке існувало до вчинення протиправних дій, та не є втручанням у дискреційні повноваження відповідача.
Таким чином, позовні вимоги про визнання протиправними дій відповідача щодо внесення спірних відомостей та зобов`язання виключити такі відомості з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
При розв`язанні спору, суд зважає на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом - Конвенція; рішення від 21.01.1999 у справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 22.02.2007 у справі "Красуля проти Росії", від 05.05.2011 у справі "Ільяді проти Росії", від 28.10.2010 у справі "Трофимчук проти України", від 09.12.1994. у справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 01.07.2003 у справі "Суомінен проти Фінляндії", від 07.06.2008 у справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії") і тому надав оцінку усім обставинам справи, котрі мають юридичне значення для правильного вирішення спору, та дослухався до усіх аргументів сторін, які ясно і чітко сформульовані та здатні вплинути на результат вирішення спору.
Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, усі судові витрати, що підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, який виступав відповідачем у справі.
Згідно з підпунктом 1 пункту 3 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання фізичною особою до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру ставка судового збору становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2026 рік» від 03.12.2025 № 4695-IX установлено, що з 01.01.2026 прожитковий мінімум для працездатних осіб становить 3328,00 грн.
Частиною третьою статті 4 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
Як убачається з матеріалів справи, позовну заяву подано представником позивача в електронній формі за допомогою підсистеми «Електронний суд» 02.04.2026.
Заявлені позивачем вимоги про визнання протиправними дій відповідача та зобов`язання виключити з Реєстру внесені внаслідок таких дій відомості є основною та похідною вимогами, пов`язаними між собою єдиною підставою виникнення, а тому судовий збір підлягає сплаті як за одну позовну вимогу немайнового характеру.
Отже, належний розмір судового збору за подання цього позову становить 1064,96 грн (3328,00 грн X 0,4 X 0,8).
Позивачем за подання позовної заяви сплачено судовий збір у сумі 1331,20 грн, що підтверджується наявним у матеріалах справи платіжним документом.
Ураховуючи задоволення позову, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у належному до сплати розмірі — 1064,96 грн.
Щодо надмірно сплаченого судового збору, суд зазначає, що відповідно до пункту 1 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору в разі внесення її в більшому розмірі, ніж установлено законом, повертається за клопотанням особи, яка її сплатила, на підставі ухвали суду.
Керуючись ст. 14, 22, 194, 243, 246, 249, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) про визнання протиправними та незаконними дій, зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити. 
Визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо внесення відомостей про порушення правил військового обліку з боку ОСОБА_1 до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_6 виключити відомості про порушення правил військового обліку з боку ОСОБА_1 з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) суму судового збору у розмірі 1 064,96 грн. (одна тисяча шістдесят чотири гривні 96 копійок). 
Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення складено 29 липня 2026 року.

Суддя Н.А. Полях