Справа № 505/4137/24
№ 2/505/1059/2026
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 липня 2026 року м. Подільськ
Подільський міськрайонний суд Одеської області 
в складі: головуючої - судді Ващук О.В.,
за участю секретаря судового засідання Негрескул Д.О.,
позивача ОСОБА_1 
представника позивача - адвоката Дрогобецької Т.Ю.
представника органу опіки та піклування Куяльницької сільської ради Подільського району Одеської області Дмитришко Т.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Подільськ цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, третя особа, орган опіки та піклування Куяльницької сільської ради Подільського району Одеської області,

в с т а н о в и в:
До суду через систему «Електронний суд» надійшла позовна заява ОСОБА_1 , в інтересах якого на час звернення до суду діяв представник - адвокат Опалько О.М., до ОСОБА_2 про позбавлення її батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В обґрунтування заявленого позову зазначено, що 24 січня 2004 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Котовського міського управління юстиції Одеської області, актовий запис №12. Від шлюбу сторони мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Шлюбні відносини з ОСОБА_2 припинено близько двох років тому. З цього часу відповідачка проживає окремо. Позивач з малолітнім сином ОСОБА_3 залишився проживати за адресою: АДРЕСА_1 . Місце проживання дитини з батьком визначене на підставі рішенням від 11.06.2024 року виконавчого комітету Куяльницької сільської ради Подільського району Одеської області.
Представник позивача також зазначив, що ОСОБА_1 працевлаштований, дохід та майновий стан дозволяє на належному рівні забезпечити гарні умови щодо проживання, виховання та розвитку дитини, що підтверджується актом обстеження умов проживання складеного комісією служби у справах дітей Куяльницької сільської ради. Відповідачка участі у вихованні та забезпеченні сина не приймає, не цікавиться його успіхами у навчанні, духовним та фізичним розвитком. За місцем проживання сина позивачем створено всі умови для проживання та розвитку дитини, син має окрему кімнату, яка облаштована всім необхідним для його навчання та відпочинку. Всі питання щодо медичного обслуговування та в разі необхідності, лікування сина, позивач завжди вирішує сам та відвідує сімейного лікаря з дитиною за необхідності.
Ухвалою Котовського міськрайонного суду Одеської області від 04 листопада 2024 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання.
12 березня 2025 року ухвалою Котовського міськрайонного суду Одеської області замінено третю особу - орган опіки та піклування служби у справах дітей районної державної адміністрації на орган опіки та піклування Куяльницької сільської ради Подільського району Одеської області та зобов`язано надати письмовий висновок щодо розв`язання спору - позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та продовжено строк підготовчого провадження у даній справі.
Відповідно до положень Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо зміни найменувань місцевих загальних суддів» номер 4273-ІХ від 26 лютого 2025 року, який набрав чинності 25 квітня 2025 року, змінено найменування Котовського міськрайонного суду Одеської області на Подільський міськрайонний суд Одеської області.
Ухвалою Подільського міськрайонного суду Одеської області від 25 червня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
У липні 2025 року у справу вступив представник позивача – адвокат Дрогобецька Т.Ю. 
06 жовтня 2025 року через «Електронний суд» від представника позивача - адвоката Дрогобецької Т.Ю. надійшли додаткові пояснення у справі та клопотання про долучення доказів, виклик та допит свідків: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
07 жовтня 2025 року через «Електронний суд» представником позивача - адвокатом Дрогобецькою Т.Ю. подано клопотання про повернення зі стадії судового розгляду – до стадії підготовчого провадження вищевказану цивільну справу. В обґрунтування вказаного клопотання, зокрема, зазначила, що після закриття підготовчого засідання у даній справі було замінено адвоката, та після ознайомлення зі справою нею було виявлено, що адвокатом Опалько О.М. не долучено необхідних документів, не викликано до суду свідків про які повідомляв позивач. А тому у зв`язку з отриманням позивачем неналежної юридичної допомоги та з метою повного, всебічного та об`єктивного з`ясування всіх обставин справи сторона позивача вважає це достатньою підставою для повернення до стадії підготовчого провадження, для можливості заявити клопотання про виклик свідків. 
Ухвалою Подільського міськрайонного суду Одеської області від 10 лютого 2026 року відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Дрогобецької Т.Ю. про повернення на стадію підготовчого провадження та з огляду на те, що стадія розгляду справи по суті не розпочалась було задоволено клопотання представника позивача про долучення до матеріалів справи письмові докази та забезпечення доказів шляхом допиту в судовому засіданні трьох свідків.
Представник позивача, перед початком судового розгляду, заявила клопотання про долучення до матеріалів справи копій військового квитка та довідки ВЛК ОСОБА_1 , яке було вирішено судом на місці в судовому засіданні 29.06.2026 року.
Інших заяв та клопотань учасниками справи не подавались, а судом не вирішувалось.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити у повному обсязі, надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Крім того, позивач зазначив, що відповідачка не цікавиться долею сина, не працює, працевлаштовуватися не хоче, тривалий час приблизно протягом десяти років вживала алкоголь, після народження сина (приблизно шість місяців) алкоголь не вживала, гроші, які їй давав відповідачка витрачала на алкоголь, а їжу просила дати їй у борг, остання також проходила лікування від алкоголізму.
Представник позивача – адвокат Дрогобецька Т.Ю. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити, також зазначила, що відповідачка неодноразово відлучалася у своїх справа, залишаючи дитину саму або у сусідів, вживає алкоголь. На даний час є судовий наказ про стягнення з  ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини на користь позивача та подано до суду заяву про розірвання шлюбу.
Відповідачка ОСОБА_2 до суду не з`явилася, причини неявки суду не повідомила, у визначений судом строк відзив на позов не подала.
Представник органу опіки та піклування Куяльницької сільської ради Подільського району Одеської області Дмитришко Т.О. позов підтримала, просила його задовольнити, повідомила, що висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав підтримує. 
Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 показали, що відповідачка не приймає участі у житті малолітнього сина ОСОБА_3 , не забезпечує дитину необхідним харчуванням, медичним доглядом, одягом, не працює, схильна до вживання алкогольних напоїв, у зв`язку з чим проходила курс лікування. Свідок ОСОБА_5 також показав, що після народження другої дитини ОСОБА_2 почала вживати алкоголь.
Заслухавши учасників процесу, дослідивши надані докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 24 січня 2004 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено шлюб (копія свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданим 24 січня 2004 року відділом реєстрації актів громадянського стану Котовського міського управління юстиції Одеської області, актовий запис № 12).
Згідно копії свідоцтва про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виданого Подільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції в Одеській області, серії НОМЕР_2 від 16 липня 2019 року, матір`ю дитини є ОСОБА_2 , а батьком – ОСОБА_1 .
Згідно копії рішення виконавчого комітету Куяльницької сільської ради Подільського району Одеської області №121 від 11 червня 2024 року визначено місце проживання малолітного ОСОБА_3 разом з батьком ОСОБА_1 .
Відповідно до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав органу опіки та піклування Куяльницької сільської ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету Куяльницької сільської ради Подільського району Одеської області №64 від 01 квітня 2025 року, ОСОБА_2 з 2022 року проживає окремо від сина та чоловіка, не цікавиться життям дитиною, не виявляла бажання займатися його вихованням та в добровільному порядку не надавала матеріальної допомоги на утримання малолітнього сина, не піклується про його фізичний та духовний розвиток, на засідання комісії ОСОБА_2 не з`явилася. 
Відповідно до характеристики №26-25/394 від 24.07.2025 року, наданої старостою Нестоїтського старостинського округу стосовно ОСОБА_1 , зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 , проживає за адресою АДРЕСА_1 , одружений, але з дружиною не проживає, проживає разом із сином, характеризується позитивно, хороший сім`янин та батько, веде здоровий спосіб життя, алкогольні та наркотичні речовини не вживає.
Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована Україною 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року (далі - Конвенція про права дитини), яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Відповідно до пункту 1 статті 9 Конвенції про права дитини, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
За змістом частини сьомої статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
В силу статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року № 2402-ІІІ сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Згідно з пунктом 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.
Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Відповідно до роз`яснень, даних у пунктах 15 16, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України.
Із положень статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» слідує, що суд застосовує при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини у справі «Мамчур проти України» («Mamchur v. Ukraine», заява №10383/09, рішення від 16 липня 2015 року, пункт 100) зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте, необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.
Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що проживання дитини разом із батьками в сім`ї відповідає якнайкращим її інтересам, оскільки дитина має право на особисте піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків.
Розлучення дитини з батьками може бути обумовлене лише виключними обставинами, в тому числі неправомірною поведінкою батьків, яка призводить до грубого порушення економічних, соціальних і культурних прав дитини, створює загрози для безпечних умов її проживання та розвитку, перешкоджає належному матеріальному забезпеченню дитини.
Позбавлення батьківських прав є одним із заходів сімейно-правової відповідальності, яка спрямована на захист прав та інтересів дитини, настає при винній поведінці батьків на підставах і у порядку, передбачених законом, та породжує настання невигідних для батьків наслідків, у тому числі втрату права, заснованого на спорідненості з дитиною.
Однією з підстав позбавлення батьківських прав є ухилення батьків від виконання своїх обов`язків.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Крім того, зазначені чинники повинні мати систематичний та постійний характер.
Ухвалюючи рішення про задоволення позову, необхідно враховувати, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).
Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків (постанова Верховного Суду від 12.09.2019 року у справі № 638/6919/16-ц).
Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин.
Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду, зокрема від 24.06.2020 року у справі № 344/6374/18, від 08.04.2020 року у справі № 645/731/18, від 29.01.2020 року у справі № 127/31288/18, від 29.01.2020 року у справі № 643/5393/17, від 17.01.2020 року у справі № 712/14772/17, від 25.11.2019 року у справі № 640/15049/17, від 24.04.2019 року у справі № 331/5427/17, від 13.03.2019 року у справі № 631/2406/15-ц.
Відповідно до положень статей 12, 81, 89 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам.
Так, відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 24 січня 2004 року перебувають у зареєстрованому шлюбі. За час спільного проживання у них народився син, стосовно якого порушено питання про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав. 
При цьому, вказуючи на те, що ОСОБА_2 неналежно виконує свої батьківські обов`язки стосовно малолітньої дитини, а саме нехтує обов`язками матері по забезпеченню дитини необхідним харчуванням, медичним доглядом, одягом, не спілкується з дитиною, ОСОБА_1 не надав суду жодних належних і допустимих доказів, які б підтверджували ці обставини.
Фактично доводи позивача та його представника про ухилення відповідачки від виконання батьківських обов`язків базуються на їхніх твердженнях. 
Та обставина, що на час розгляду справи матеріальним забезпеченням дитини, його вихованням і розвитком займається батьком, не свідчить про те, що мати дитини не бажає приймати участь у його утриманні і вихованні, тобто свідомо умисно нехтує батьківськими обов`язками. 
Судом не встановлено, що відповідачка є особою, яка свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно її дитини. 
Батьківські права засновані на спорідненості батьків з дитиною, тому виникнення між батьками дитини конфлікту, що може мати тимчасовий характер, також не є підставою для позбавлення цих прав.
При визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.
Позивачем, не надано суду належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що мати дитини особливо неблагонадійна і спілкування з нею буде суперечити інтересам дитини.
З матеріалів справи не вбачається, що ОСОБА_2 зловживає алкоголем чи вживає наркотичні засоби, притягувалася до адміністративної відповідальності за невиконання своїх батьківських обов`язків, чи негативно впливає на духовний та фізичний розвиток дитини.
Таким чином, надані позивачем та досліджені судом докази жодним чином не вказують на наявність в діях ОСОБА_2 винної поведінки або свідомого нехтування своїми батьківськими обов`язками, або жорстокого поводження з дитиною, які б давали підстави суду застосувати до неї крайній захід впливу у виді позбавлення батьківських прав. Також відсутні дані про негативний вплив ОСОБА_2 на дитину.
Оцінюючи в сукупності усі докази, наявні в матеріалах справи, суд критично оцінює висновок виконавчого комітету Куяльницької сільської ради Подільського району Одеської області №64 від 01 квітня 2025 року, згідно якого доцільно позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 батьківських прав по відношенню до сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Даний висновок не містять достатнього обґрунтування щодо необхідності безумовного позбавлення відповідачки батьківських прав відносно сина, не містять даних, які об`єктивно характеризують відповідачку як особу, яка взагалі не здійснює своїх батьківських обов`язків. Вказаний висновок фактично ґрунтуються на показаннях позивача ОСОБА_1 , який зацікавлений в розгляді справи та яким суд надав оцінку і визнав недостатніми для висновку про ухилення відповідачки від виконання батьківських обов`язків.
Вказаний висновок оцінюються судом у сукупності з іншими доказам і сам по собі не є правовою підставою для застосування крайнього заходу - позбавлення батьківських прав.
Згідно ст.12 Конвенції ООН «Про права дитини" від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Україною у 1991 році, держави учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю.
Відповідно до положень ст.171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також з питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав.
При вирішенні судом питання позбавлення батьківських прав визначальним є ставлення матері (батька) до дитини, бажання спілкуватися і приймати участь у її вихованні.
Судом не встановлено обставин, які б свідчили про те, що ОСОБА_2 не бажає спілкуватися з дитиною та брати участь у його вихованні.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відсутність достатніх підстав для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав.
Разом з тим, суд не погоджується із висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Куяльницької сільської ради №64 від 01.04.2025 року, згідно якого позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 є доцільним, оскільки даний висновок не є достатньо обґрунтованим і не відповідає інтересам дитини, адже при наданні такого висновку орган опіки виходив зокрема, з відомостей, які були надані позивачем, який зацікавлений в розгляді справи. При цьому сама перевірка проведена формально, оскільки орган опіки не вжив заходів для надання ОСОБА_2 пояснень.
Позивач не довів та не надав суду доказів, в чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення його матері по відношенню до неї батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачкою від виконання батьківських обов`язків відносно дитини.
З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є не доцільним, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, який за обставин, що склались, застосовувати не можна, а тому вважає за необхідне у позові відмовити, разом з тим, суд дійшов висновку, що ОСОБА_2 слід попередити про необхідність належного виконання батьківських обов`язків та зміни ставлення до виховання дитини.
На підставі викладеного, керуючись статтями 4-13,76-89, 258, 259, 263-273, 280-282 ЦПК України, суд, 

в и р і ш и в:
В задоволенні позову ОСОБА_1 , відмовити.
Попередити ОСОБА_2 про необхідність належного виконання батьківських обов`язків та зміни ставлення до виховання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .
Відповідачка: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , місце проживання: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 .
Третя особа: Орган опіки та піклування Куяльницької сільської ради Подільського району Одеської області, місце знаходження: вул. Соборна, 105, м. Подільськ, Подільський район, Одеська область.

Суддя О.В. Ващук