ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"14" липня 2026 р. Справа№ 910/7198/25
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Яценко О.В.
суддів: Гончарова С.А. 
Спаських Н.М. 

за участю секретаря судового засідання: Антонюк А.С. 

за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання від 14.07.2026 

розглянувши у відкритому судовому засіданні 
матеріали апеляційної скарги Приватного підприємства «Житлобудінвест-груп»
на рішення Господарського суду міста Києва від 17.03.2026 (повний текст складено 06.04.2026)
у справі № 910/7198/25 (суддя Ярмак О.М.)
за позовом Дарницької окружної прокуратури міста Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради
до Приватного підприємства «Житлобудінвест-груп» 
треті особи: 1)Приватне підприємство «Прогрес-Інфо-В»
2) Державне підприємство «Адміністрація річкових портів»
3) Приватне акціонерне товариство «Київський річковий порт»
про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою водного фонду, скасування державної реєстрації, звільнення земельної ділянки

ВСТАНОВИВ:

У червні 2025 Дарницька окружна прокуратура міста Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради звернулась до Господарського суду міста Києва із позовом до Приватного підприємства "Житлобудінвест-груп" з вимогою про усунення перешкод власнику - територіальній громаді міста Києва в особі Київської міської ради у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою водного фонду площею 0,4275 га по вул. Садовій 1-Д у Дарницькому районі міста Києва кадастровий номер 8000000000:90:907:0017, а саме:
- скасувати рішення державного реєстратора Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві Бродюк Ірини Юріївни від 31.10.2014 № 16882125 та здійснену на його підставі в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно реєстрацію права власності Приватного підприємства "Житлобудінвест-груп" на нежитлові приміщення по вул. Садовій1-Д у Дарницькому районі міста Києва, загальною площею 418 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 3540680000, з одночасним припиненням права власності Приватного підприємства "Житлобудінвест-груп" на нього (із закриттям розділу);
- визнати незаконним та скасувати свідоцтво про право власності, яке видане державним реєстратором Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві Бродюк Іриною Юріївною від 31.10.2014 індексний номер 28865643 серія СТА№ 347813, що посвідчує право власності Приватного підприємства "Житлобудінвест-груп" на нежитлові приміщення по вул. Садовій 1-Д у Дарницькому районі міста Києва, загальною площею 418 кв.м.;
- зобов`язати Приватне підприємство "Житлобудінвест-груп" повернути територіальній громаді міста Києва в особі Київської міської ради земельну ділянку площею 0,4275 га по вул. Садовій 1-Д у Дарницькому районі міста Києва, кадастровий номер 8000000000:90:907:0017, з приведенням її у придатний для використання стан шляхом звільнення за власний рахунок від розташованого на ній майна, у тому числі нежитлових приміщень та паркану;
- скасувати державну реєстрацію в Державному земельному кадастрі земельної ділянки з кадастровим номером 8000000000:90:907:0017 площею 0,4275 га, що розташована по вул. Садовій 1-Д у Дарницькому районі міста Києва.
В обґрунтування позову прокурор вказав, що набуття ПП «ПРОГРЕС-ІНФО-В» прав власності на нерухоме майно площею 417,8 кв.м та його відчуження ПП «ЖИТЛОБУДІНВЕСТ-ГРУП» здійснено в порушення вимог закону, а договори купівлі-продажу - є нікчемними. Прокурор також вказав, що вказане нерухоме майно розташовано на земельній ділянці з кадастровим номером 8000000000:90:907:0017, яка перебуває в комунальній власності та Київською міською радою у власність чи користування підприємству та будь-яким іншим фізичним та юридичним особам не надавалась. Разом з тим, земельна ділянка площею 0,4275 га по вул. Садова, 1-Д у м. Києві з кадастровим номером 8000000000:90:907:0017 належить до земель водного фонду, оскільки розташована в межах прибережної захисної смуги річки Дніпро. З огляду на викладене, земельна ділянка площею 0,4275 га, з кадастровим номером 8000000000:90:907:0017 по вул. Садовій, 1-Д в Дарницькому районі міста Києва, беззаперечно відноситься до земель водного фонду та згідно зі ст. 178 Цивільного кодексу України належить до обмежено оборотоздатних об`єктів, на яких заборонено будівництво споруд.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 17.03.2026 у справі № 910/7198/25 позовні вимоги задоволено повністю.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оскільки судового рішення Гребінківського районного суду Полтавської області від 23.11.2010 у справі № 2-803/10, на підставі якого здійснено первинну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна по вул. Садовій, 1-Д у Дарницькому районі міста Києва, не існує, як і інформації про право власності на це майно в бюро технічної інвентаризації, а відтак підстави для державної реєстрації права власності були відсутні. Відтак, місцевий господарський суд дійшов висновку, що Приватне підприємство «ПРОГРЕС-ІНФО-В» не набуло права власності на об`єкт нерухомого майна та не могло в законний спосіб відчужити його на користь Приватного підприємства «ЖИТЛОБУДІНВЕСТ-ГРУП», у зв`язку з чим договори купівлі-продажу є нікчемними. Також суд першої інстанції встановив, що спірна земельна ділянка підприємству або іншим особам у користування та для будівництва не надавалася, а тому нежитлові приміщення загальною площею 418 кв.м є об`єктом самочинного будівництва, а земельна ділянка самовільно забудована та підлягає поверненню територіальній громаді міста Києва в особі Київської міської ради з приведенням у придатний для використання стан. Також суд першої інстанції визнав необґрунтованим клопотання відповідача про сплив строку позовної давності, зазначивши, що вимогу про повернення земельної ділянки слід розглядати як негаторний позов, який можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки водного фонду, тобто на вказану вимогу не поширюється позовна давність, а відтак прокурором не було пропущено строк позовної давності для звернення до суду з указаним позовом.
Не погоджуючись із вказаним рішенням, 27.04.2026 Приватне підприємство "Житлобудінвест-груп" через Електронний кабінет в підсистемі Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи "Електронний суд" (судом зареєстровано 28.04.2026) звернулось з апеляційною скаргою до Північного апеляційного господарського суду, у якій просить:
- поновити строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 17.03.2026 у справі № 910/7198/25;
- визнати поважними причини пропуску Приватним підприємством "Житлобудінвест-груп" строку для подання доказів та поновити Приватному підприємству "Житлобудінвест-груп" строк на подачу додаткових доказів у справі № 910/7198/25;
- прийняти до розгляду цю апеляційну скаргу на рішення Господарського суду міста Києва від 17.03.2026 по справі № 910/7198/25 та відкрити апеляційне провадження;
- задовольнити клопотання Приватного підприємства "Житлобудінвест-груп" про проведення комплексної судової експертизи та призначити у справі № 910/7198/25 комплексну судову експертизу;
- апеляційну скаргу Приватного підприємства "Житлобудінвест-груп" на рішення Господарського суду міста Києва від 17.03.2026 по справі № 910/7198/25 задовольнити повністю;
- скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 17.03.2026 по справі № 910/7198/25 - повністю;
- ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог Дарницької окружної прокуратури міста Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради до Приватного підприємства "Житлобудінвест-груп" про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою водного фонду, скасування державної реєстрації, звільнення земельної ділянки - відмовити повністю;
- вирішити питання стосовно розподілу судових витрат.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт послався на ті ж самі обставини, що і під час розгляду справи в суді першої інстанції, зауваживши на тому, що:
в оскаржуваному рішенні суд не надав належної оцінки тому, що ПП «Прогрес-Інфо-В» було добросовісним набувачем спірного майна з 2008 року, яке в подальшому було відчужено апелянту та не дослідив докази, які підтверджують законність набуття у власність ПП «Прогрес-Інфо-В» спірних приміщень, огорожі території Осокорки (100м.), майданчиків і доріг Осокорки (1735 кв.м.);
висновок суду першої інстанції про нікчемність договорів купівлі-продажу частин нежитлових приміщень від 30.07.2014 №№ 923, 925 не знаходить свого підтвердження, і дані обставини стосовно недійсності/нікчемності мали вирішуватися не в межах даного спору, а в межах окремого позовного провадження;
оскільки станом на дату укладення договору купівлі-продажу від будь-яких обтяжень, обмежень, прав третіх осіб в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано не було, що підтверджується наявною у справі Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, укладаючи правочини Приватне підприємство «Житлобудінвест-груп» мало всі підстави покладатися на такі відомості;
судом першої інстанції не було надано правової оцінки рішенню Господарського суду міста Києва у справі № 910/20116/23;
прокурором не було доведено, що земельна ділянка по вул. Садовій, 1-Д самовільно забудована нежитловими приміщеннями, які на праві власності належать відповідачу;
суд першої інстанції не об`єктивно дослідив докази прокуратури, зокрема протокол огляду від 20.09.2024. Дані, зазначені у наданому прокурором протоколі огляду, не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки на фрагментах фотознімків зображено приміщення, розташовані за адресою: вул. 39-та Садова, а не вул. Садова;
в оскаржуваному рішенні місцевий господарський суд дійшов хибного висновку про те, що спірна земельна ділянка підприємству або іншим особам у користування та для будівництва не надавалась, у зв`язку з чим нежитлові приміщення загальною площею 418 кв.м за вказаною адресою є об`єктом самочинного будівництва, проігнорувавши, що Виконавчим комітетом міської ради депутатів трудящих Київському річковому порту відводились земельні ділянки під будівництво павільйонів для обслуговування пасажирів на річкових причалах, зокрема Осокорки;
з наявних у справі доказів вбачається, що на даний час будь-яких речових прав на земельну ділянку з кадастровим номером 8000000000:90:907:0017 не зареєстровано, а відтак задоволення вимоги прокурора про скасування державної реєстрації земельної ділянки у Державному земельному кадастрі призведе не до захисту прав територіальної громади, а до їх порушення, оскільки призведе до зникнення земельної ділянки як об`єкта цивільних прав, право власності на яку належить територіальній громаді в особі Київської міської ради;
належним та ефективним способом захисту прав територіальної громади у спірних правовідносинах є лише вимога про знесення самовільно збудованого приміщення і задоволення цієї вимоги саме по собі остаточно вирішить юридичну долю самочинного будівництва у встановленому законом порядку, а відтак, встановивши факт самочинного будівництва спірного майна, суд першої інстанції повинен був відмовити у задоволенні позову прокурора, оскільки обраний ним спосіб захисту є неефективним та неналежним, не забезпечує реального відновлення, на його думку, порушеного права позивача та не відповідає характеру спірних правовідносин;
суд першої інстанції необґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання відповідача про призначення будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи;
Також в апеляційній скарзі апелянтом викладено клопотання про долучення додаткових доказів, у якому апелянт зазначив, що:
в процесі підготовки апеляційної скарги він дізнався про те, що виконавчим комітетом Київської міської ради депутатів трудящих в 1963 році було надано Київському річковому порту у постійне користування земельні ділянки загальною площею 145,15 Га в тому числі в районі Осокорки та 25.04.1963 видано Державний акт на право користування землею № 51, та, з огляду на вказане, звернувся до ПрАТ «Київський річковий Порт» з адвокатським запитом з метою отримання копії такого акту;
на момент подачі апеляційної скарги відповідач не може долучити відповіді на адвокатський запит ПрАТ «Київський річковий Порт», оскільки станом на дату подачі апеляційної скарги відповідь представнику не надійшла, у зв`язку із чим повідомляє суд у порядку ч. 4 ст. 80 ГПК України, що відповідь на запит буде долучена у передбаченому процесуальним законом порядку;
відповідач не мав можливості подати зазначені докази разом із відзивом, оскільки на момент розгляду справи судом першої інстанції йому не було відомо про їх існування;
Державний акт на право користування землею № 51 є істотним доказом для вирішення справи, який повністю спростовуватиме твердження прокурора про порушення права позивача, адже фактично спірна земельна ділянка знаходиться в постійному користуванні ПрАТ «Київський річковий порт».
До апеляційної скарги апелянтом додано копію адвокатського запиту № 2026/04/21-01 від 24.04.2026.
Крім того до апеляційної скарги апелянтом додано клопотання про призначення комплексної судової експертизи.
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 28.04.2026 справа № 910/7198/25 передана на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Яценко О.В., судді Гончаров С.А., Спаських Н.М.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.05.2026 зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 17.03.2026 у справі № 910/7198/25 до закінчення апеляційного розгляду, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного підприємства "Житлобудінвест-груп" на рішення Господарського суду міста Києва від 17.03.2026 у справі № 910/7198/25, розгляд справи призначено на 03.06.2026.
07.05.2026 до суду від відповідача надійшло клопотання про поновлення процесуального строку та доручення доказів по справі № 910/7198/25, в якому заявник просить визнати поважними причини пропуску строку на подачу доказів у справі № 910/7198/25, та поновити йому зазначений процесуальний строк, а також здійснювати розгляд апеляційної скарги з урахуванням поданих доказів.
До вказаного клопотання додано копію листа ПрАТ «Київський річковий порт» від 01.05.2026 з додатками, зокрема копією акту на право користування землею від 25.04.1963 № 51.
14.05.2026 матеріали цієї справи надійшли до Північного апеляційного господарського суду.
22.05.2026 до суду від третьої особи 2 надійшов відзив на апеляційну скаргу ПП «Житлобудінвест-груп» на рішення Господарського суду міста Києва від 17.03.2026 та додаткове рішення від 06.04.2026 у справі № 910/7198/25, в якому заявник, серед іншого, заперечив проти задоволення апеляційної скарги ПП «Житлобудінвест-груп» на рішення Господарського суду міста Києва від 17.03.2026 у справі № 910/7198/25, вказавши, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що ПП «Прогрес-Інфо-В», а у подальшому ПП «Житлобудінвест-груп» не набули права власності на самочинно збудовані нежитлові приміщення загальною площею 418 кв.м у визначеному законом порядку, оскільки дозвільні документи на будівництво та відведення земельної ділянки відсутні.
Крім того, третя особа 2 зауважила на тому, що:
відповідно до наявної в матеріалах цієї справи копії договору купівлі-продажу приміщення від 09.06.2008, ВАТ «Київський річковий порт» продав ПП «Прогрес-інфо-В» приміщення з навісом для пасажирів загальною площею 41,10 кв.м, яке розташовано за адресою: вул. 39-та Садова 1-Д (літера А) у м. Києві. Із Технічного проєкту на Пасажирський причал «Осокорки» в м. Києві № 5948 від 1971 року вбачається, що на причалі розміщувалися такі об`єкти: службове приміщення, навіс і туалет;
на Генеральному плані проєкту на «Пасажирський причал «Осокорки» в м. Києві» об`єкт «службове приміщення» позначений цифрою « 1», об`єкт «навіс» позначений цифровою « 2». Згідно експлікації, «службове приміщення» є будівлею, а об`єкт «навіс» - споруда;
споруда «навіс» не була предметом договору купівлі-продажу від 09.06.2008 між ВАТ «Київський річковий порт» та ПП «Прогрес-інфо-В», оскільки згідно Проєкту характеристики споруди «навіс» становлять 30 метрів на 6 метрів;
суб`єкт господарювання міг набути право власності на державне майно на підставі здійснення переробки такого майна виключно у випадку, якщо компетентним органом управління відповідним державним майном було надано згоду на його переробку та в результаті такої переробки створено нову річ. Уповноважений орган управління державним майном не надавав будь-яких погоджень на переробку державного майна, матеріали справи не містять жодних доказів надання відповідного погодження на переробку вказаного майна, відповідно, ні відповідач, ні третя особа не могли набути право власності на створені в результаті переробки державного майна об`єкти нерухомого майна.
03.06.206 до суду від прокуратури надійшли додаткові пояснення у справі, в яких прокурор проти задоволення апеляційної скарги заперечив, пославшись на ті ж самі обставини, що і в суді першої інстанції, зауваживши на тому, що:
неіснуюче право щодо об`єкта нерухомості не породжує й прав власника щодо розпорядження майном, зокрема, продажу третім особам;
жодного правоустановчого та підтверджуючого наявність речових прав на об`єкт нерухомого майна і на земельну ділянку по вул. Садова, 1-Д у Дарницькому районі міста Києва суду першої інстанції не надано;
відповідач мав можливість встановити чи володіє правом власності або користування земельною ділянкою попередній власник нерухомого майна, отримати інформацію від державного реєстратора з Державного земельного кадастру та з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно з приводу зареєстрованих прав на земельну ділянку на якій розташовано майно та здійснити інші дії. Відсутність документа, що підтверджує право власності чи користування земельною ділянкою на якій розташовано нерухоме майно, відносно якого підприємство укладало правочин, мало викликати обґрунтовані сумніви у законності його продажу та наявності у продавця права власності на спірне майно, як і відсутність документів про готовність об`єкта до експлуатації. Таким чином, відповідач мав би зважити на всі викладені обставини при укладенні правочину щодо нерухомого майна, проте цього не здійснив;
враховуючи те, що об`єкти нерухомого майна у справах № 38/207 та № 910/7198/25 знаходяться за різними адресами, посилання відповідача на рішення судів у справі № 38/207 є безпідставним.
03.06.2026 до суду від відповідача надійшло клопотання, в якому заявник просить визнати поважними причини пропуску строку на подачу доказів у справі № 910/7198/25, та поновити йому зазначений процесуальний строк, а також здійснювати розгляд апеляційної скарги з урахуванням відповіді КП КМР «КМ БТІ» № 062/14-11678 від 02.06.2026.
До вказаного клопотання додано копію листа КП КМР «КМ БТІ» № 062/14-11678 від 02.06.2026 з додатком (копія договору купівлі-продажу приміщення від 09.06.2008 № 6813).
Колегія суддів зазначає про те, що копія договору купівлі-продажу приміщення від 09.06.2008 № 6813 наявна в матеріалах справи (а.с. 64-65 т. 2), а відтак такий доказ не можна вважати додатковим.
Крім того, 03.06.2026 до суду від прокуратури надійшли заперечення на клопотання про призначення комплексної судової експертизи, в яких заявник просив клопотання відповідача у справі № 910/7198/25 про зупинення провадження у справі та про призначення комплексної судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи, залишити без задоволення, вказавши, що:
те, що спірна земельна ділянка накладається на межі прибережної захисної смуги річки Дніпро підтверджено наявними у матеріалах справи доказами (Інформація з Державного земельного кадастру про земельну ділянку з кадастровим номером 8000000000:90:907:0017 (додаток до позовної заяви № 18), Інформація з державного земельного кадастру про право власності (додаток до позовної заяви № 20), Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ПП «ЖИТЛОБУДІНВЕСТ-ГРУП» (додаток до позовної заяви № 21), Технічний звіт щодо вишукуваних робіт при здійснені моніторингу земель та контролю за їх використанням і охороною - матеріали топографо-геодезичних та вишукувальних робіт земельних ділянок за адресою: вул. Садова, 1-Д у Дарницькому районі міста Києва (додаток № 25) та іншими доказами в сукупності доданими до позовної заяви). Відтак, питання, запропоновані на розгляд експерту є вже розглянутими та докази і факти дослідженими судом першої інстанції та додаткового експертного дослідження та підтвердження вже встановлених фактів не потребує;
запропоноване питання № 7 (чи є накладення меж земельної ділянки з кадастровим номером 8000000000:90:907:0017 на межі земельної ділянки, яка була відведена Київському річковому порту, площею 0,01 га під будівництво павільйонів для обслуговування пасажирів на річковому причалі на підставі рішення № 51 від 21.01.1964 Виконавчим комітетом міської ради депутатів трудящих) є недоцільним та не обґрунтованим, тим паче нічим не підтвердженим, адже в матеріалах справи відсутні докази, технічні, картографічні характеристики земельної ділянки площею 41,10 кв.м по вул. 39-та Садова, 1-Д у м. Києві. Відповідач не долучив жодного документу на підтвердження того, що земельна ділянка площею 41,10 кв.м по вул. 39-та Садова, 1-Д у м. Києві має відношення до справи № 910/7198/25.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.06.2026 розгляд справи № 910/7198/25 відкладено на 02.07.2026 о 9:50 год.
29.06.2026 до суду від прокуратури надійшли заперечення на клопотання про долучення доказів, в яких заявник просив клопотання відповідача у справі № 910/7198/25 про долучення доказів та врахування при прийнятті рішення, залишити без задоволення, оскільки лист КП «КМР «КМ БТІ»» № 062/14-11678 від 02.06.2026 та договір купівлі-продажу від 09.06.2008 не можуть бути враховані судом при вирішення справи № 910/7198/25 адже є неналежними доказами, які не мають відношення до предмету доказування, пославшись на те, що: 
у справі № 910/7198/25 предметом спору є земельна ділянка з кадастровим номером 8000000000:90:907:0017 та нежитлові приміщення, спортивно-оздоровчого комплексу з закладами громадського харчування (літери Б, В, Г, Д, Е, Є, Ж, И, З, К, І, ІІ), загальною площею 418 кв.м. за вказаною адресою;
з тексту листа КП «КМР «КМ БТІ» № 062/14-11678 від 02.06.2026 та договору купівлі-продажу від 09.06.2008 вбачається, що ПП «ПРОГРЕС-ІНФО-В» придбало у ВАТ «Київський річковий порт» приміщення з навісом для пасажирів загальною площею 41,11 кв.м по вул. 39-та Садова, 1-Д у м. Києві;
з вказаного вбачається, що придбане ПП «ПРОГРЕС-ІНФО-В» нерухоме майно розташовано та зареєстровано за іншою адресою, відмінною від розташування майна, що є предметом спору у справі № 910/7198/25;
з відкритих джерел інформації встановлено, що офіційна назва вулиці 39-та Садова (або 39-а Садова) у Дарницькому районі Києва (мікрорайон Осокорки) не змінювалася. Вона, як і більшість номерних садових вулиць у цій місцевості, зберегла свою історичну назву.
02.07.2026 до суду від відповідача надійшли додаткові пояснення, в яких заявник підтримав раніше викладену правову позицію, а також зауважив на наявності підстав для призначення експертизи.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.07.2026 розгляд справи № 910/7198/25 відкладено на 07.07.2026 о 10:30 год.
06.07.2026 (судом зареєстровано 07.07.2026) від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи № 910/7198/25, яке обґрунтовано тим, що представник відповідача не може бути присутнім в судових засіданнях, призначених на 07.07.2026 о 10:30 та 10:40, у зв`язку з зайнятістю у фіксації наслідків, завданих масовим ракетно-дроновим ударом рф по місту Києву в ніч з 05.07.2026 по 06.07.2026.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.07.2026 клопотання відповідача про відкладення розгляду справи № 910/7198/25 задоволено, розгляд справи № 910/7198/25 за апеляційною скаргою Приватного підприємства «Житлобудінвест-груп» на рішення Господарського суду міста Києва від 17.03.2026 у справі № 910/7198/25 відкладено на 14.07.2026 об 11 год. 20 хв.

Станом на 14.07.2026 до Північного апеляційного господарського суду інших відзивів на апеляційну скаргу та клопотань від учасників справи не надходило.
Третя особа-1 та третя особа-3 представників в судове засідання не направили.
Враховуючи належне повідомлення всіх учасників про час і місце судового розгляду апеляційної скарги, а також те, що явка представників учасників в судове засідання не визнана обов`язковою, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги у відсутність представників третіх осіб 1 та 3, за наявними матеріалами апеляційного провадження.
Під час розгляду справи представники відповідача апеляційну скаргу підтримали у повному обсязі та просили її задовольнити, прокурор, представник позивача та третьої особи-2 проти задоволення апеляційної скарги заперечили, просили залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Щодо клопотань відповідача про поновлення процесуального строку та долучення доказів по справі № 910/7198/25, колегія суддів зазначає про таке.
Під час апеляційного перегляду відповідач просить долучити до матеріалів справи копії Державного акту на право користування землею від 25.04.1963 № 51 та копію листа КП КМР «КМ БТІ» № 062/14-11678 від 02.06.2026.
Враховуючи, що відповідач додав ці документальні докази під час розгляду апеляційної скарги, на дату прийняття оспорюваного рішення таких доказів суд першої інстанції в своєму розпорядженні не мав.
Відповідно до ч. 1 ст. 43 ГПК України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Згідно з ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3 ст. 269 ГПК України). 
У вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з`ясувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об`єктивно оцінити поважність цих причин. У разі прийняття додаткових доказів у постанові апеляційної інстанції мають зазначатися підстави такого прийняття. 
В обґрунтування наявність підстав для поновлення йому строку для подання копії листа КП КМР «КМ БТІ» № 062/14-11678 від 02.06.2026 відповідач посилається на наступне:
з метою додаткового підтвердження обставин, на які посилається відповідач в апеляційній скарзі, в тому числі щодо обставин державної реєстрації права власності на нерухоме майно за адресою: м. Київ, вул. 39-та Садова, 1-Д, в інтересах ПП «ПРОГРЕС-ІНФО-В» було направлено запит до КП КМР «Київське міське бюро технічної інвентаризації»;
зазначений доказ не міг бути поданий до суду першої інстанції, оскільки така відповідь КП КМР «КМ БТІ» надана лише 02.06.2026.
Колегія суддів зауважує на тому, що така обставина, як відсутність існування доказів на момент прийняття рішення суду першої інстанції, взагалі виключає можливість прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів у порядку статті 269 ГПК України незалежно від причин неподання таких доказів. Навпаки, саме допущення такої можливості судом апеляційної інстанції матиме наслідком порушення вищенаведених норм процесуального права, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність, правозастосування, а отже системність та послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів.
Правова позиція з цього питання викладена у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 911/3250/16, від 06.02.2019 у справі № 916/3130/17, від 26.02.2019 у справі № 913/632/17, від 06.03.2019 у справі № 916/4692/15 та від 11.09.2019 у справі № 922/393/18.
Також колегія суддів зазначає про те, що відповідачем не наведено жодних аргументів щодо наявності об`єктивної неможливості отримати такий доказ раніше адже, як зазначає сам відповідач, вказаний лист був отриманий з метою додаткового підтвердження обставин, на які посилається відповідач в апеляційній скарзі.
В обґрунтування наявність підстав для поновлення йому строку для подання копії Державного акту на право користування землею від 25.04.1963 № 51 відповідач посилається на наступне:
що під час підготовки апеляційної скарги він дізнався про те, що виконавчим комітетом Київської міської ради депутатів трудящих в 1963 році було надано Київському річковому порту у постійне користування земельні ділянки загальною площею 145,15 Га в тому числі в районі Осокорки та 25.04.1963 видано Державний акт на право користування землею № 51;
у зв`язку з цим представник відповідача звернувся до ПрАТ «Київський річковий Порт» з адвокатським запитом з метою отримання копії такого акту. На момент подачі апеляційної скарги відповідь на адвокатський запит не надходила, про що відповідач повідомив суд;
у відповідь на адвокатський запит від 01.05.2026, яку представник відповідача отримав 05.05.2026 (докази отримання додаються) ПрАТ «Київський річковий порт» надало копію Державного акту на право користування землею № 51 з додатками на 8 арк.;
Державний акт на право користування землею № 51 з додатками на 8 арк. офіційно не оприлюднено на жодному законодавчо визначеному публічному веб-ресурсі, а ПрАТ «Київський річковий порт» в судовому засіданні не повідомляло суд про існування такого доказу;
таким чином, відповідні докази не могли бути доступні ПП «ЖИТЛОБУДІНВЕСТ-ГРУП» до ухвалення рішення Господарського суду міста Києва від 17.03.2026 по справі № 910/7198/25, адже відповідач не міг передбачити процесуальну необхідність пошуку такого акту не знаючи про його існування.
Колегія суддів зазначає, що вказаний документ отриманий у відповідь на адвокатський запит відповідача, проте ним не наведено доказів неможливості звернутися до третьої особи 2 з відповідним запитом раніше. При цьому колегія суддів враховує, що самим відповідачем до відзиву на позов додано копію рішення Виконавчого комітету Київської міської ради трудящих № 51 від 21.01.1964 «Про відвод Київському річковому порту земельних ділянок під будівництво пасажирських павільйонів на лівому березі р. Дніпра в Дарницькому районі», що свідчить про те, що відповідач був обізнаний про відведення Київському річковому порту земельних ділянок.
Колегія суддів зауважує відповідачу на тому, що підставою для прийняття апеляційною інстанцією додаткових доказів є докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від учасників судового процесу.
Основними засадами судочинства, закріпленими у ст. 129 Конституції України, є, зокрема, законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен додержуватись норм процесуального права.
Відповідно до ст. 124, п. п. 2, 3, 4 ч. 2 ст. 129 Конституції України, ст. 4-2, 4-3 ГПК України основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Прийняття судом апеляційної інстанції додаткових документів на стадії апеляційного провадження за відсутності визначених ст. 269 ГПК України підстав для їх прийняття, тобто без наявності належних доказів неможливості їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від заявника, фактично порушує принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, адже у такому випадку суд створює одному з учасників судового процесу більш сприятливі, аніж іншим умови в розгляді конкретної справи.
При цьому колегія суддів звертається до висновку щодо застосування приписів ст.ст. 80, 269 ГПК України, який викладено Верховним Судом, зокрема, у постановах від 06.02.2019 у справі № 916/3130/17, від 18.06.2020 у справі № 909/965/16, від 26.02.2019 у справі № 913/632/17 згідно з яким єдиний винятковий випадок, коли можливим є прийняття судом, у тому числі апеляційної інстанції, доказів з порушеннями встановленого процесуальним законом порядку, - це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії з причин, що не залежали від нього, тягар доведення яких покладений на учасника справи (у даному разі - апелянта).
За імперативним приписом ч. 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних, зокрема, з невчиненням нею процесуальних дій.
Принцип рівності сторін у процесі у розумінні «справедливого балансу» між сторонами вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони.
Прийняття судом апеляційної інстанції додатково поданих доказів без урахування наведених вище критеріїв у вирішенні питання про прийняття судом апеляційної інстанції таких доказів матиме наследком порушення приписів статті 269 ГПК України, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність.
Також слід зауважити на правовій позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду від 12.10.2023 у справі № 499/895/19, у якій судом касаційної інстанції зауважено на тому, що сторони мають усвідомлювати, що інститути апеляційного та касаційного розгляду впроваджені для усунення можливих помилок судового розгляду справ у першій інстанції, а не для усунення помилок сторони, допущених нею під час розгляду справи судом першої інстанції, у формулюванні стороною своїх позовних вимог, аргументів та формуванні їх доказової бази. Це відповідає і практиці ЄСПЛ, яка є джерелом права відповідно до Закону України від 23.02.2006 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини». Наприклад, ЄСПЛ у своєму рішенні від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України» (Ponomaryov v. Ukraine, заява № 3236/03, пункт 40) зазначив, що повноваження вищих судових органів стосовно розгляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду.
За таких обставин, надані відповідачем копії Державного акту на право користування землею від 25.04.1963 № 51 та листа КП КМР «КМ БТІ» № 062/14-11678 від 02.06.2026 як додаткові докази колегією суддів не приймаються, а розгляд апеляційної скарги здійснюється без урахування вказаних доказів.
Щодо клопотання відповідача про призначення комплексної судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1, ст. 99 Господарського процесуального кодексу України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов:
1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо;
2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.
Колегія суддів зазначає, що судова експертиза призначається тільки у разі, коли висновки експерта не можуть замінити інші докази, які знаходяться у матеріалах справи чи неможливо застосувати інші засоби доказування. У противному випадку це є затягуванням справи.
У рішенні Європейського суду з прав людини "Дульський проти України" від 01.06.2006 (заява № 61679/00), зазначено, що експертиза, призначена судом, є одним із засобів встановлення або оцінки фактичних обставин справи і тому складає невід`ємну частину судової процедури.
Право на справедливий розгляд судом, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися в контексті Преамбули Конвенції, яка, серед іншого, проголошує верховенство права як частину спільного спадку Договірних Держав. Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, зокрема вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів.
На вирішення судової будівельно-технічної експертизи перед експертом відповідачем запропоновано поставити наступні питання:
1) До якого типу об`єкту (капітальна чи тимчасова споруда) належать нежитлові приміщення, площею 418 кв.м. (спортивно-оздоровчого комплексу з закладами громадського харчування), які належать ПП «ЖИТЛОБУДІНВЕСТ ГРУП» за адресою: вул. Садова 1-Д у Дарницькому районі міста Києва, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 3540680000?
2) Чи можливо відділити приміщення (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 3540680000) загальною площею 418 кв.м після збільшення до площі приміщення 41,1 кв.м, яка існувала до збільшення, реєстровий номер в реєстровій книзі Київського міського бюро технічної інвентаризації 9001-П?
На вирішення судової земельно-технічної експертизи перед експертом відповідач пропонує поставити наступні запитання:
1) Чи розташовані нежитлові приміщення площею 418 кв.м. (спортивно-оздоровчого комплексу з закладами громадського харчування), які належать ПП «ЖИТЛОБУДІНВЕСТ ГРУП» за адресою: вул. Садова 1-Д у Дарницькому районі міста Києва, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 3540680000 в межах земельної ділянки з кадастровим номером 8000000000:90:907:0017?
2) Які межі земельної ділянки з кадастровим номером 8000000000:90:907:0017 згідно з Даними земельного кадастру?
3) Чи знаходиться земельна ділянка з кадастровим номером 8000000000:90:907:0017 в межах прибережної захисної смуги річки Дніпро?
4) Чи є накладання (перетин) меж земельної ділянки з кадастровим номером 8000000000:90:907:0017, на якій розміщені нежитлові приміщення площею 418 кв.м. (спортивно-оздоровчого комплексу з закладами громадського харчування), які належать ПП «ЖИТЛОБУДІНВЕСТ ГРУП» за адресою: вул. Садова 1-Д у Дарницькому районі міста Києва, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 3540680000 з межами прибережної захисної смуги річки Дніпро?
5) Якщо таке накладання є - чи розташовані в межах такого накладання нежитлові приміщення, площею 418 кв.м. (спортивно-оздоровчого комплексу з закладами громадського харчування), які належать ПП «ЖИТЛОБУДІНВЕСТ ГРУП» за адресою: вул. Садова 1-Д у Дарницькому районі міста Києва, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 3540680000. Якщо є - детально визначити її межі, конфігурацію й площу розташування.
6) Чи потрапляють гідротехнічні споруди берегоукріплення причалу «Осокорки», площею 422 кв.м, розташовані за адресою: вул. Галика Алімпія, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 2640784580000 в межі земельної ділянки з кадастровим номером 8000000000:90:907:0017?
7) Чи є накладення меж земельної ділянки з кадастровим номером 8000000000:90:907:0017 на межі земельної ділянки, яка буда відведена Київському річковому порту, площею 0,01 га під будівництво павільйонів для обслуговування пасажирів на річковому причалі на підставі рішення № 51 від 21.01.1964 Виконавчим комітетом міської ради депутатів трудящих.
В обґрунтування клопотання про призначення експертизи відповідач зазначає, що судом першої інстанції було повністю проігноровано те, що важливим у справі є встановлення: факту наявності/відсутності накладення земельної ділянки з кадастровим номером 8000000000:90:907:0017 з межами прибережної захисної смуги річки Дніпро та просить шляхом призначення земельно-технічної експертизи перед експертом поставити на розгляд експерту відповідні питання.
Водночас, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідачем не вказано та не доведено належними та допустимими доказами, які саме обставини вказують на необхідність проведення експертизи, а матеріали справи місять достатньо відповідних доказів для винесення правомірного рішення.
Також колегія суддів повторює, що судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Питання про призначення судової експертизи повинно вирішуватися лише після ґрунтовного вивчення обставин справи і доводів сторін щодо необхідності такого призначення. Недотримання порядку призначення та проведення судової експертизи має наслідком затягування судового процесу і призводить до порушення вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, стосовно права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку.
Аналогічна позиція викладена Верховним Судом в постанові від 17.07.2018 року у справі №910/4071/17.
Як було зазначено вище, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів (ч. 1 ст. 99 Господарського процесуального кодексу України).
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (частина перша статті 74 Господарського процесуального кодексу України).
Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина друга статті 76 Господарського процесуального кодексу України).
Частиною 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Отже, колегія суддів вважає, що матеріали справи містять достатньо доказів для встановлення всіх обставин справи, а питання наведені в клопотанні, по суті не відносяться до обставин щодо яких необхідні спеціальні знання у сфері іншій ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо, відтак, клопотання відповідача про призначення судової експертизи колегією суддів відхиляється.

Статтями 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Розглянувши доводи апеляційних скарг, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга прокуратури підлягає задоволенню, а апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, згідно інформаційної довідки з Державного земельного кадастру про земельну ділянку вбачається, що 28.12.2021 в земельному кадастрі зареєстрована земельна ділянка по вул. Садовій 1-Д у Дарницькому районі міста Києва площею 0,4275 га, якій присвоєно кадастровий номер 8000000000:90:907:0017. (а.с. 65-67 т.1)
Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 8000000000:90:907:0017 не зареєстровано. (а.с. 68 т.1)
28.01.2013 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Малишевим М.С. прийнято рішення (з відкриттям розділу) № 151010 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та відкрито розділ щодо реєстрації права власності на нерухоме майно, а саме на нежитлові приміщення (нежитлова будівля (літера Б) площею 289,9 кв.м, нежитлова будівля (літера В) площею48,8 кв.м, нежитлова будівля (літера Г) - 8,5 кв.м, нежитлова будівля (літера Д) - 8,5 кв.м, нежитлова будівля (літера Е) - 8,5 кв.м, нежитлова будівля (літера Є) - 8, 5 кв.м, нежитлова будівля (лідера Ж) - 45,1 кв.м, тераса (літера И), навіс (літера З), тераса (літера К), огорожа (літера І), площадка (літера ІІ)) загальною площею 417, 8 кв.м по вул. Садовій 1-Д у Дарницькому районі міста Києва за Приватним підприємством "Прогрес-Інфо-В"(третя особа 1.), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 3540680000.
Підставою для прийняття рішення та проведення державної реєстрації права власності на вказаний об`єкт нерухомості стало рішення Гребінківського районного суду Полтавської області від 23.11.2010 у справі № 2-803/10.
30.07.2013 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Микитченко О.В. прийнято рішення № 4552113 та № 536976 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за Приватного підприємства "Житлобудінвест-груп" (відповідач) на підставі договорів купівлі-продажу від 30.07.2013 №№ 923, 925 майнового комплексу, про що внесено відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. 
Копії договорів купівлі-продажу від 30.07.2013 №№ 923, 925 майнового комплексу наявні в матеріалах справи. (а.с. 34-35 т.1)
Також приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бродюк І.Ю. прийнято рішення про внесення змін до запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 31.10.2024 № 16882125, яким змінено площу нерухомого майна з 417,8 кв.м на 418 кв.м. Підстави внесення змін щодо площі майна, а також відповідні документи відсутні.
Вказане нерухоме майно розташовано на земельній ділянці з кадастровим номером 8000000000:90:907:0017
Листом від 22.02.2024 № 62/14-1997 Комунальне підприємство Київської міської ради "Київське міське бюро технічної інвентаризації" повідомило, що згідно з даними реєстрових книг по нежитловому фонду по вул. Садовій, 1-Д у м. Києві нерухоме майно на праві власності не зареєстровано.
За інформацією Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) (лист від 08.02.2024 № 055-1320) та Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації (лист від 12.02.2024 № 101-1478) адреса: вул. Садова, 1-Д в Дарницькому районі міста Києва не присвоювалась об`єкту нерухомого майна. Аналогічну відповідь, щодо не присвоєння вказаної поштової адреси надано Дарницькою районною в місті Києві державною адміністрацією у листі від 12.02.2024 № 101-1478.
Місцевий господарський суд, ухвалюючи оскаржуване рішенні дійшов висновку, що Приватне підприємство «ПРОГРЕС-ІНФО-В» не набуло права власності на об`єкт нерухомого майна та не могло в законний спосіб відчужити його на користь Приватного підприємства «ЖИТЛОБУДІНВЕСТ-ГРУП», у зв`язку з чим договори купівлі-продажу є нікчемними. Також суд першої інстанції встановив, що спірна земельна ділянка підприємству або іншим особам у користування та для будівництва не надавалася, а тому нежитлові приміщення загальною площею 418 кв.м є об`єктом самочинного будівництва, а земельна ділянка самовільно забудована та підлягає поверненню територіальній громаді міста Києва в особі Київської міської ради з приведенням у придатний для використання стан.
Відповідач в свою чергу зазначав, що відчуження спірних об`єктів нерухомого майна на його користь відбулося на підставі нотаріально посвідчених договорів купівлі-продажу, а факт правомірного набуття цього майна первісним власником Приватним підприємством «ПРОГРЕС-ІНФО-В» встановлено рішенням Господарського суду міста Києва у справі № 38/207, у зв`язку з чим відповідач є добросовісним набувачем спірного майна.
Також, ДП «Адміністрація річкових портів», у поясненнях щодо позову підтримала позовні вимоги в частині скасування свідоцтва про право власності та рішення реєстратора щодо об`єкта нерухомості відповідача (з посиланням на ст. 332 ЦК України щодо переробки чужої речі без згоди власника), однак заперечила проти визначення Київської міської ради як власника, якому підлягає поверненню ділянка, а також проти вимоги про скасування державної реєстрації земельної ділянки в Державному земельному кадастрі, обґрунтовуючи це тим, що спірна ділянка за правовою природою належить до земель державної, а не комунальної власності, оскільки в її межах розташовані гідротехнічні споруди берегоукріплення та причал «Осокорки».
Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, зазначає, що місцевий господарський дійшов передчасного висновку щодо задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.
Звертаючись до суду з цим позовом, прокурор в інтересах держави в особі Київської міської ради просив усунути перешкоди територіальній громаді міста Києва в особі Київської міської ради у користуванні та розпорядженні спірною земельною ділянкою, повернути її територіальній громаді міста Києва та скасувати відповідні реєстраційні дії.
З огляду на вказане прокурор просив усунути перешкоди власнику - територіальній громаді міста Києва в особі Київської міської ради у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою водного фонду площею 0,4275 га по вул. Садовій 1-Д у Дарницькому районі міста Києва кадастровий номер 8000000000:90:907:0017, а саме:
- скасувати рішення державного реєстратора Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві Бродюк Ірини Юріївни від 31.10.2014 № 16882125 та здійснену на його підставі в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно реєстрацію права власності Приватного підприємства «Житлобудінвест-груп» на нежитлові приміщення по вул. Садовій 1-Д у Дарницькому районі міста Києва, загальною площею 418 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 3540680000, з одночасним припиненням права власності Приватного підприємства «Житлобудінвест-груп» на нього (із закриттям розділу);
- визнати незаконним та скасувати свідоцтво про право власності, яке видане державним реєстратором Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві Бродюк Іриною Юріївною від 31.10.2014 індексний номер 28865643 серія СТА № 347813, що посвідчує право власності Приватного підприємства «Житлобудінвест-груп» на нежитлові приміщення по вул. Садовій 1-Д у Дарницькому районі міста Києва, загальною площею 418 кв.м.;
- зобов`язати Приватне підприємство «Житлобудінвест-груп» повернути територіальній громаді міста Києва в особі Київської міської ради земельну ділянку площею 0,4275 га по вул. Садовій 1-Д у Дарницькому районі міста Києва, кадастровий номер 8000000000:90:907:0017, з приведенням її у придатний для використання стан шляхом звільнення за власний рахунок від розташованого на ній майна, у тому числі нежитлових приміщень та паркану;
- скасувати державну реєстрацію в Державному земельному кадастрі земельної ділянки з кадастровим номером 8000000000:90:907:0017 площею 0,4275 га, що розташована по вул. Садовій 1-Д у Дарницькому районі міста Києва .
Отже, колегія суддів зазначає, що однією з необхідних умов обґрунтованості заявлених вимог є належність спірної земельної ділянки саме до комунальної власності територіальної громади міста Києва, в інтересах якої заявлено позов.
Відповідно до статті 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. 
За приписами частини 2 статті 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Наведений негаторний спосіб захисту може бути реалізований лише власником (законним володільцем) відповідної земельної ділянки. Відтак з`ясування належного суб`єкта права власності на спірну земельну ділянку має визначальне значення як для оцінки обґрунтованості позовних вимог по суті, так і для вирішення питання про належність позивача у цій справі.
Колегія суддів зазначає, що як свідчить аналіз вказаних норм, позивачем негаторного позову може бути власник або титульний володілець, у якого знаходиться річ і щодо якої відповідач ускладнює здійснення повноважень користування або розпорядження, а відповідачем - лише та особа, яка перешкоджає позивачеві у здійсненні його законного права користування чи розпорядження річчю. Зміст негаторного позову становлять вимоги позивача (власника або іншої особи, уповноваженої законом, статутом чи договором) про усунення порушень, не пов`язаних з позбавленням права володіння. Підставою для подання негаторного позову є вчинення третьою особою перешкод власнику в реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 30.07.2019 у справі № 926/3881/17.
Звернутися з негаторним позовом може власник або титульний володілець, у якого знаходиться річ, щодо якої відповідач ускладнює здійснення повноважень користування або розпорядження, а відповідачем - лише та особа, яка перешкоджає позивачеві у здійсненні його законного права користування чи розпорядження річчю (постанова Великої Палати Верховного Суду від 03.04.2019 у справі № 924/1220/17 (провадження № 12-26гс19, пункт 53).
Верховний Суд у постановах від 30.07.2019 у справі № 926/3881/17, від 05.01.2024 у справі № 367/7905/18, від 27.05.2020 у справі № 909/392/19, дійшов висновку, що передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності або права користування земельною ділянкою у судовому порядку, зокрема у визначений спосіб (звільнення та приведення у попередній стан самовільно зайнятої земельної ділянки шляхом знесення самочинно збудованого об`єкта), є наявність підтвердженого належними доказами права особи (власності або користування) щодо земельної ділянки, а також підтверджений належними доказами факт порушення цього права на земельну ділянку.
Отже, з негаторним позовом може звернутися лише особа, яка володіє нерухомим майном (земельною ділянкою), до порушника, який ним не володіє, але створює володільцю перешкоди у користуванні чи розпорядженні майном. При цьому володіння нерухомим майном визначається виходячи з принципу реєстраційного підтвердження володіння, тобто володільцем нерухомого майна є особа, за якою зареєстроване право власності на це майно. Тому допоки право власності зареєстроване за відповідачем, негаторна вимога до нього не може бути задоволена.
Умовами для задоволення негаторного позову є сукупність таких обставин: майно знаходиться у власника або титульного володільця; інша особа заважає користуванню, розпорядженню цим майном; для створення таких перешкод немає правомірних підстав (припису закону, договору між власником та іншою особою тощо); у позові мають чітко та конкретно визначитися дії, які повинен здійснити відповідач щодо усунення порушень права власника (володільця).
Зазначений висновок викладений у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 29.01.2025 у справі № 910/15426/23 та від 08.04.2025 у справі № 910/5739/23.
У позовній заяві прокурор вказує, що власником земельної ділянки з кадастровим номером 8000000000:90:907:0017 в силу норм ст. 83 Земельного кодексу України є територіальна громада міста Києва.
В той же час, як вже було вище встановлено, відповідач на підставі договорів купівлі-продажу від 30.07.2013 №№ 923, 925 майнового комплексу набув право власності на спірне нерухоме майно, яке знаходиться на земельній ділянці з кадастровим номером 8000000000:90:907:0017.
З Державного земельного кадастру про земельну ділянку встановлено, що 28.12.2021 в земельному кадастрі зареєстрована земельна ділянка по вул. Садовій 1-Д у Дарницькому районі міста Києва площею 0,4275 га, якій присвоєно кадастровий номер 8000000000:90:907:0017.
Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 8000000000:90:907:0017 не зареєстровано
Відповідно до статті 19 Земельного кодексу України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на категорії, зокрема на землі водного фонду. 
Згідно зі статтею 58 Земельного кодексу України та статтею 4 Водного кодексу України до земель водного фонду належать землі, зайняті, зокрема, річками, водосховищами, іншими водоймами, а також прибережними захисними смугами вздовж річок та навколо водойм. 
За статтею 60 Земельного кодексу України вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об`єктів встановлюються прибережні захисні смуги. 
Відповідно до статті 13 Конституції України та статті 6 Водного кодексу України води (водні об`єкти) є виключно власністю Українського народу і надаються тільки у користування.
Правовий режим земель водного фонду, а також земель, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна державної власності, зумовлює віднесення таких земель до державної, а не комунальної власності. 
Відповідно до ст. 83 ЗК України:
- землі, які належать на праві власності територіальним громадам, є комунальною власністю (ч. 1);
- у комунальній власності перебувають:
а) усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності;
б) земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування;
в) землі та земельні ділянки за межами населених пунктів, що передані або перейшли у комунальну власність із земель державної власності відповідно до закону (ч. 2);
- земельні ділянки державної власності, які передбачається використати для розміщення об`єктів, призначених для обслуговування потреб територіальної громади (комунальних підприємств, установ, організацій, громадських пасовищ, кладовищ, місць знешкодження та утилізації відходів, рекреаційних об`єктів тощо), а також земельні ділянки, які відповідно до затвердженої містобудівної документації передбачається включити у межі населених пунктів, за рішеннями органів виконавчої влади передаються у комунальну власність (ч. 3);
- до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать:
а) землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів тощо);
б) землі під залізницями, автомобільними дорогами, об`єктами повітряного і трубопровідного транспорту;
в) землі під об`єктами природно-заповідного фонду, історико-культурного та оздоровчого призначення, що мають особливу екологічну, оздоровчу, наукову, естетичну та історико-культурну цінність, якщо інше не передбачено законом;
г) землі лісогосподарського призначення, крім випадків, визначених цим Кодексом;
г) землі водного фонду, крім випадків, визначених цим Кодексом;
д) земельні ділянки, які використовуються для забезпечення діяльності органів місцевого самоврядування;
е) земельні ділянки, штучно створені в межах прибережної захисної смуги чи смуги відведення, на землях лісогосподарського призначення та природно-заповідного фонду, що перебувають у прибережній захисній смузі водних об`єктів, або на земельних ділянках дна водних об`єктів;
є) землі під об`єктами інженерної інфраструктури меліоративних систем, які перебувають у комунальній власності;
ж) земельні ділянки, які перебувають у постійному користуванні комунальних закладів освіти (ч. 4);
- територіальні громади набувають землю у комунальну власність у разі:
а) передачі їм земель державної власності;
б) відчуження земельних ділянок для суспільних потреб та з мотивів суспільної необхідності відповідно до закону;
в) прийняття спадщини або переходу в їхню власність земельних ділянок, визнаних судом відумерлою спадщиною;
г) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами;
г) виникнення інших підстав, передбачених законом (ч. 5);
- територіальні громади сіл, селищ, міст можуть об`єднувати на договірних засадах належні їм земельні ділянки комунальної власності. Управління зазначеними земельними ділянками здійснюється відповідно до закону (ч. 6).
Колегія суддів зазначає, що за відомостями Державного земельного кадастру спірна земельна ділянка з кадастровим номером 8000000000:90:907:0017 віднесена до категорії земель водного фонду та має обмеження у використанні у зв`язку з розташуванням у прибережній захисній смузі вздовж річки Дніпро.
При цьому, як зазначено прокурором у позові:
«Також, слід зазначити, що до території земельної ділянки з кадастровим номером 8000000000:90:907:0017, входить територія гідроспоруди, що є берегоукріпленням причалу «Осокорки».
Вказана гідроспоруда перебуває на балансі Державного підприємства «Адміністрація річкових портів» та належить підприємству на праві господарського відання, що підтверджується листом ДП «Адміністрація річкових портів» від 02.05.2024 № 01/05-541 та доданими до нього документами, а саме витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, копією технічного паспорту на гідроспоруду та картографічними матеріалами.».
В свою чергу, ДП «Адміністрація річкових портів» під час розгляду справи в суді першої інстанції зазначило, що:
«Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 25.01.2006 № 29-р затверджено Перелік державного майна, яке не увійшло до статутних фондів річкових портів і акціонерної судноплавної компанії «Укррічфлот» та передається до сфери управління Мінтрансзв`язку.
Відповідно до вказаного розпорядження, в сфері управління Мінінфраструктури (Мінтрансзв`язку) та на балансі ДП «Адміністрація річкових портів», на праві господарського відання, перебуває державне майно, яке не ввійшло до статутного фонду ВАТ «Київський річковий порт» та передано до сфери управління Міністерства транспорту та зв`язку України, а саме: причал «Осокорки» (інв. №1600), берегоукріплення причалу «Осокорки» (інв. №1601). 05.10.2022 зареєстровано право господарського відання в особі ДП «Адміністрація річкових портів» на причал «Осокорки» (інв. №1600), реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 2640778680000 та берегоукріплення причалу «Осокорки» (інв. №1601), реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 2640784580000 за адресою: м. Київ, вул. Галика Алімпія, б/н (надалі також ГТС).
05.10.2022 зареєстровано право господарського відання в особі ДП «Адміністрація річкових портів» на причал «Осокорки» (інв. №1600), реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 2640778680000 та берегоукріплення причалу «Осокорки» (інв. №1601), реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 2640784580000 за адресою: м. Київ, вул. Галика Алімпія, б/н (надалі також ГТС)...
В ході здійснення господарської діяльності, Підприємством було встановлено, що ГТС знаходиться в межах земельної ділянки кадастровий номер 8000000000:90:907:0017, яка згідно відомостей ДЗК віднесена до категорії земель водного фонду і яка згідно Земельного кодексу України має обмеження у використанні оскільки знаходиться в прибережній захисній смузі вдовж річки Дніпро, що підтверджується наявними в матеріалах цієї справи доказами…»
При дослідженні матеріалів справи колегією суддів встановлено наступне.
09.06.2008 Відкрите акціонерне товариство «Київський річковий порт» (продавець) та Приватне підприємство «Прогрес-Інфо-В» уклали договір купівлі-продажу приміщення (а.с. 190-191 т. 2) за яким продавець продав, а покупець купив приміщення з навісом для пасажирів загальною площею - 41,10 кв.м., яке розташоване за адресою: місто Київ, вул. 39-та Садова, № 1-Д (літера А).
Вказаний правочин було зареєстровано, що підтверджується Реєстраційним написом на правовстановлюючому документі (а.с. 191 зворот т. 2) та витягом з державного реєстру правочинів № 6057997 від 09.06.2008 (а.с. 192 т. 2).
Листом № 01-29-626 від 13.06.2007 (а.с. 201 т. 2) Відкрите акціонерне товариство «Київський річковий порт» підтвердило отримання від Приватного підприємства «Прогрес-Інфо-В» грошевих коштів за договором купівлі-продажу від 09.06.2008.
В свою чергу право власності Відкритого акціонерного товариства «Київський річковий порт» на приміщення з навісом для пасажирів загальною площею - 41,10 кв.м., яке розташоване за адресою: місто Київ, вулиця 39-та Садова, № 1-Д (літера А), підтверджено свідоцтвом ГУ комунальної власності м. Києва ВО КМР (КМДА) № 729-В від 17.05.2008 (а.с. 193 зворот т. 2).
Згідно листа Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації № 3153/09 від 21.04.2008 Відкритому акціонерному товариству «Київський річковий порт» запропоновано для оформлення правовстановлюючих документів та проведення технічної інвентаризації нежитлових приміщень причалу «Осокорки» в Дарницькому районі, надати об`єкту наступну поштову адресу: вул. 39-та Садова, № 1-Д (а.с. 195 зворот т. 2).
Листом № 4088/11 від 30.05.2008 (а.с. 195 т. 2) Виконавчий орган Дарницької районної в місті Києві ради (Дарницька районна у місті Києві державна адміністрація) просив ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України внести до єдиного державного реєстру вулицю 39-та Садова, діл. № 1-Д, що територіально розташована між існуючими садовими товариствами «Дніпро-1» та «Дніпро», на якій розташовано майно ВАТ «Київський річковий порт» приміщення з навісом для пасажирів (код 03150071), що належить на праві приватної власності.
При цьому, з наданих третьою особою 2 Витягу з Технічного проекту Пасажирського причалу «Осокорки» в м. Києві Том -І Пояснювальна записка та креслення виготовленого у 1971 році Державним інститутом проектування підприємств річного транспорту «Укргіпрорічтранс» (а.с. 31-36 т. 3) вбачається, що до складу причалу «Осокорки» входили службове приміщення, навіс та туалет.
В свою чергу, згідно з спільним наказом Фонду державного майна України та Міністерства транспорту та зв`язку України № 1514/827 від 19.09.2007 «Про внесення змін до спільного наказу ФДМУ та Мінтрансу від 19.07.2007 № 1211/614» з додатком (а.с. 153-154 т. 1) до сфери управління Міністерства транспорту та зв`язку України передано державне майно, яке в процесі приватизації не увійшло до статутних фондів та знаходиться на балансах ВАТ «Київський річковий порт» та ВАТ «Кременчуцький річковий порт», в тому числі Причал «Осокорки» (інвентарний номер 1600) та Берегоукріплення «Осокорки» (інвентарний номер 1601).
На даний час право власності на причал «Осокорки» та берегоукріплення причалу «Осокорки» зареєстровано за Державою, Орган державної влади, Власник: Міністерство інфраструктури України, право господарського відання: ДП «Адміністрація річкових портів». Вказане підтверджується копіями витягів № 311717392 та № 311711587 від 05.10.2022, інформаційної довідки № 377894037 від 09.05.2024 (а.с. 140 зворот-141, 150-151 т. 1).
Отже, наявними у справі документами підтверджено, що Пасажирський причал «Осокорки» перебував на балансі ВАТ «Київський річковий порт», приміщення з навісом для пасажирів загальною площею - 41,10 кв.м., яке входило до складу причалу «Осокорки» було продано Приватному підприємству «Прогрес-Інфо-В», а Причал «Осокорки» був переданий до сфери управління Міністерства транспорту та зв`язку України та на даний час є державною власністю право господарського видання яким закріплено за ДП «Адміністрація річкових портів».
Так, відповідно до частини 2 статті 84 Земельного кодексу України право державної власності на землю набувається і реалізується державою через органи виконавчої влади відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом. 
Згідно з пунктом «а» частини 2 статті 92 та частиною 1 статті 123 Земельного кодексу України земельні ділянки державної та комунальної власності, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна, що перебувають у державній чи комунальній власності, передаються підприємствам, установам та організаціям, що належать до державної чи комунальної власності, лише на праві постійного користування. 
Відповідно до п. 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» від 06.09.2012 № 5245-VI з дня набрання чинності цим Законом (з 01.01.2013) землями комунальної власності відповідних територіальних громад вважаються земельні ділянки:
а) на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності відповідної територіальної громади;
які перебувають у постійному користуванні органів місцевого самоврядування, комунальних підприємств, установ, організацій;
б) всі інші землі, розташовані в межах відповідних населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності та земельних ділянок, зазначених у підпунктах "а" і "б" п. 4 цього розділу.
Згідно з п. 4 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» від 06.09.2012 № 5245-VI у державній власності залишаються:
а) розташовані в межах населених пунктів земельні ділянки:
на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна державної власності;
які перебувають у постійному користуванні органів державної влади, державних підприємств, установ, організацій, Національної академії наук України, державних галузевих академій наук;
які належать до земель оборони;
б) земельні ділянки, що використовуються Чорноморським флотом Російської Федерації на території України на підставі міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України;
в) землі зон відчуження та безумовного (обов`язкового) відселення, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи;
г) усі інші землі, розташовані за межами населених пунктів, крім земельних ділянок приватної власності та земельних ділянок, зазначених у підпункті "а" пункту 3 цього розділу, а також земель, які відповідно до закону віднесені до комунальної власності.
Пунктом 7 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 5245-VI визначено, що з дня набрання чинності цим Законом (з 01.01.2013) землі державної та комунальної власності в Україні вважаються розмежованими.
Отже, колегія суддів зазначає, що матеріали справи підтверджується, що у межах цієї земельної ділянки розташовані об`єкти нерухомого майна державної форми власності, а саме гідротехнічні споруди (причал «Осокорки», інв. № 1600, та берегоукріплення причалу «Осокорки», інв. № 1601), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2640784580000 за адресою м. Київ, вул. Галика Алімпія, право господарського відання на які зареєстровано за Державним підприємством «Адміністрація річкових портів» 05.10.2022 на підставі розпорядження Кабінету Міністрів України від 25.01.2006 № 29-р. 
Відомості про форму власності спірної земельної ділянки в Державному земельному кадастрі відсутні, а Київська міська рада, як установлено судом першої інстанції та підтверджується листами Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради від 13.11.2023 № 0570202/3-15064 і від 30.01.2025 № 057-1261, рішень про затвердження документації із землеустрою, на підставі якої сформовано та зареєстровано спірну земельну ділянку, про затвердження її категорії та виду цільового призначення, а також про передачу її у власність чи користування не приймала.
Отже, виходячи з положень Закону № 5245-VI, починаючи з 01.01.2013, земельна ділянка на якій розташовані причал «Осокорки» та берегоукріплення причалу «Осокорки» є державною власністю.
При цьому те, в якій період часу за державою було зареєстровано право власності на причал «Осокорки» та берегоукріплення причалу «Осокорки» на вказані висновки не впливає, оскільки:
- відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно;
- у постанові від 23.05.2019 у справі № 922/3707/17 Верховний Суд зазначив, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно не є підставою для набуття таких прав, а є похідним від таких підстав юридичним фактом, який є елементом в юридичному складі (сукупності юридичних фактів), який призводить до виникнення речових прав.
За змістом наведеної норми державна реєстрація прав не є підставою для набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою для виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає.
Подібний висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі № 911/3594/17, а також у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.02.2018 у справі № 925/1121/17, від 17.04.2019 у справі № 916/675/15.
Отже, набуття особою права та реєстрація такого права не є тотожними поняттями і настання цих подій може не збігатися в часі.
З урахуванням наведеного цільового призначення спірної земельної ділянки (землі водного фонду), правового режиму таких земель та земель під об`єктами нерухомого майна державної власності, а також наявних у матеріалах справи доказів колегія суддів дійшла висновку, що спірна земельна ділянка з кадастровим номером 8000000000:90:907:0017 за наведеними ознаками належить до земель державної, а не комунальної власності територіальної громади міста Києва. 
За таких обставин, посилання прокурора на частини 1, 2 статті 83 Земельного кодексу України як на підставу належності спірної земельної ділянки до комунальної власності є необґрунтованим, оскільки цією нормою з комунальної власності територіальних громад прямо виключено землі державної власності, до яких, з огляду на встановлені обставини, і належить спірна земельна ділянка.
Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. 
За частинами 3, 4 статті 13 цього Кодексу кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з учиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Обставина підлягає доказуванню так, щоб задовольнити стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, постанова Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц). 
Проте прокурор, належних і достатніх доказів на підтвердження належності спірної земельної ділянки до комунальної власності територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради не надав, а тому обставину, яка покладена в основу позовних вимог та має визначальне значення для їх вирішення, не довів.
Колегія суддів зазначає, що відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної вище, звернення до суду з негаторним позовом про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою та про її повернення можливе виключно на захист прав власника (законного володільця) такої земельної ділянки.
Оскільки належність спірної земельної ділянки до комунальної власності територіальної громади міста Києва не доведена, а наявні у справі докази свідчать про віднесення її до земель водного фонду державної власності, Київська міська рада не є власником спірної земельної ділянки і, відповідно, органом, уповноваженим виступати позивачем у спірних правовідносинах. 
Звернення прокурора з цим позовом в інтересах держави в особі Київської міської ради та заявлення вимоги про повернення земельної ділянки саме територіальній громаді міста Києва є безпідставними.
Положеннями ч. 1 ст. 2 ГПК України до завдань господарського судочинства віднесено справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
Відповідно до ч. 2 ст. 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
Позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу (ч. 3 ст. 45 ГПК України).
За змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист її особистого немайнового або майнового права чи інтересу в суді із застосуванням способів захисту, які передбачені частиною другою статті 16 цього Кодексу. Частиною 2 ст. 20 ГК України визначено способи захисту прав і законних інтересів суб`єктів господарювання та споживачів.
У постанові Верховного Суду від 29.08.2023 у справі № 910/5958/20 вказано про наступне:
«Реалізуючи передбачене статтею 55 Конституції України, статтею 4 ГПК України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.
Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Водночас зазначені норми не означають, що кожний позов, поданий до суду, має бути задоволений. Якщо позивач не довів порушення його права чи безпосереднього інтересу, в позові слід відмовити. Близький за змістом правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.09.2021 у справі № 761/45721/16-ц.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що підставою для звернення особи до суду є наявність у неї порушеного права та/або законного інтересу. Таке звернення здійснюється особою, якій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які підтверджували б наявність порушення права та/або законного інтересу особи, за захистом якого вона звернулася, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.
У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, у тому числі, щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах.
Оцінка предмета заявленого позову, а відтак наявності підстав для захисту порушеного права та/або інтересу позивача, про яке ним зазначається в позовній заяві, здійснюється судом, на розгляд якого передано спір, крізь призму оцінки спірних правовідносин та обставин (юридичних фактів), якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги (такий правовий висновок Верховного Суду викладений у постановах від 19.09.2019 у справі № 924/831/17, від 28.11.2019 у справі № 910/8357/18, від 22.09.2022 у справі № 924/1146/21, від 06.10.2022 у справі № 922/2013/21, від 17.11.2022 у справі № 904/7841/21)...
...При цьому відсутність порушення прав та законних інтересів позивача є самостійною, достатньою підставою для відмови у позові (така правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 910/15262/18, від 03.03.2020 у справі № 910/6091/19).
Поряд з цим у названих постановах Верховного Суду також відзначено, що у разі з`ясування обставин відсутності порушеного права позивача (що є самостійною, достатньою підставою для відмови у позові), судам не потрібно. вдаватись до оцінки спірного правочину на предмет його відповідності положенням законодавства.».
Отже, колегія суддів зазначає, що пред`явлення позову неналежним позивачем, тобто особою, якій не належить право вимоги у спірних правовідносинах, є самостійною підставою для відмови в позові по суті, незалежно від інших встановлених у справі обставин.
Враховуючи викладене вище, колегія суддів вважає, що помилково визначивши форму власності спірної земельної ділянки та належного позивача, суд першої інстанції не з`ясував обставин, що мають значення для справи, і поклав в основу оскаржуваного рішення обставину належності земельної ділянки до комунальної власності територіальної громади міста Києва, яка не доведена наявними у справі доказами.
Відтак, оскільки до суду особа має звертатися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, проте, з огляду на те, що наявними у матеріалах справи документами підтверджується, що на даний час позивач не є власником того майна, щодо усунення перешкод у користуванні та розпорядженні якого є предметом цього позову, правові підстави для задоволення позовних вимог про усунення перешкод власнику - територіальній громаді міста Києва в особі Київської міської ради у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою водного фонду площею 0,4275 га по вул. Садовій 1-Д у Дарницькому районі міста Києва кадастровий номер 8000000000:90:907:0017, а саме:
- скасування рішення державного реєстратора Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві Бродюк Ірини Юріївни від 31.10.2014 № 16882125 та здійсненої на його підставі в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно реєстрацію права власності Приватного підприємства «Житлобудінвест-груп» на нежитлові приміщення по вул. Садовій 1-Д у Дарницькому районі міста Києва, загальною площею 418 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 3540680000, з одночасним припиненням права власності Приватного підприємства «Житлобудінвест-груп» на нього (із закриттям розділу);
- визнання незаконним та скасування свідоцтва про право власності, яке видане державним реєстратором Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві Бродюк Іриною Юріївною від 31.10.2014 індексний номер 28865643 серія СТА№ 347813, що посвідчує право власності Приватного підприємства «Житлобудінвест-груп» на нежитлові приміщення по вул. Садовій 1-Д у Дарницькому районі міста Києва, загальною площею 418 кв.м.;
- зобов?язання Приватного підприємства «Житлобудінвест-груп» повернути територіальній громаді міста Києва в особі Київської міської ради земельну ділянку площею 0,4275 га по вул. Садовій 1-Д у Дарницькому районі міста Києва, кадастровий номер 8000000000:90:907:0017, з приведенням її у придатний для використання стан шляхом звільнення за власний рахунок від розташованого на ній майна, у тому числі нежитлових приміщень та паркану;
- скасування державної реєстрації в Державному земельному кадастрі земельної ділянки з кадастровим номером 8000000000:90:907:0017 площею 0,4275 га, що розташована по вул. Садовій 1-Д у Дарницькому районі міста Києва,
відсутні.
За таких обставин колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги про недоведеність обставин, які суд першої інстанції визнав встановленими, та про ухвалення рішення за не з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.
Щодо тверджень відповідача про порушення строку позовної давності, слід зазначити таке.
За приписами ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
За загальним правилом ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
У постанові від 18.12.2018 у справі Nє911/1437/17 Велика Палата Верховного Суду виснувала таке: «Перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду.
У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.».
Отже, оскільки порушення права або охоронюваного законом інтересу позивача у цій справі за поданим позовом не встановлено і вимоги позову не підлягають задоволенню у зв`язку з їх необґрунтованістю, підстави для застосування позовної давності відсутні.
Також колегія суддів зазначає, що оскільки в задоволенні позову належить відмовити з підстав недоведеності належності спірної земельної ділянки до комунальної власності територіальної громади міста Києва та звернення прокурора в інтересах неналежного позивача, що є самостійною й достатньою підставою для відмови в позові, решта доводів учасників справи (зокрема щодо самочинності будівництва, нікчемності договорів купівлі-продажу, добросовісності набувача, обраного способу захисту та призначення експертизи) не впливають на наведений висновок і детального дослідження не потребують.
Колегія суддів при цьому враховує, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна тлумачити як вимогу детальної відповіді на кожний аргумент (рішення у справах «Серявін та інші проти України», «Трофимчук проти України»).
За наведеного колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції не з`ясував обставин, що мають значення для справи, та визнав встановленою обставину належності спірної земельної ділянки до комунальної власності територіальної громади міста Києва, яка не доведена наявними у справі доказами, що відповідно до пунктів 1, 2 частини 1 статті 277 Господарського процесуального кодексу України є підставами для скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову.
Враховуючи вимоги, викладені в апеляційній скарзі, скарга Приватного підприємства "Житлобудінвест-груп" підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду міста Києва від 17.03.2026 року у справі №910/7198/25 скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позову в повністю.
Відповідно до ч. 2 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині.
Відповідно до ч.1 ст.277 ГПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції підлягає розподілу в порядку ст. 129 ГПК України.
Оскільки апеляційним господарським судом була задоволена апеляційна скарга відповідача та відмовлено у задоволенні позову, понесені апелянтом судові витрати підлягають покладенню на Київську міську прокуратуру, яка є юридичною особою і якій підпорядкована місцева (окружна) прокуратура, яка була ініціатором даного судового провадження.
При цьому апеляційним господарським судом враховані правові позиції Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 05.10.2022 у справі № 923/199/21, згідно яких звертаючись із позовом в інтересах держави, прокурор є суб`єктом сплати судового збору та самостійно здійснює права та виконує обов`язки, пов`язані з розподілом судових витрат
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 129, 252, 263, 267-271, 273, 275, 277, 281-285, 287 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного підприємства «Житлобудінвест-груп» на рішення Господарського суду міста Києва від 17.03.2026 у справі № 910/7198/25 задовольнити повністю.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 17.03.2026 у справі № 910/7198/25 скасувати та прийняти нове рішення.
3. У задоволенні позову відмовити.
4. Стягнути з Київської міської прокуратури (03150, м. Київ, вул. Предславинська, буд. 45/9; ідентифікаційний код 02910019) на користь Приватного підприємства «Житлобудінвест-груп» (02081, місто Київ, вулиця Здолбунівська, будинок, 3г, ідентифікаційний код 35618080) витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги в сумі 14 534 (чотирнадцять тисяч п`ятсот тридцять чотири) грн. 40 коп.
5. Видачу наказу на виконання цієї постанови доручити Господарському суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст судового рішення складено 16.07.2026

Головуючий суддя О.В. Яценко 

Судді С.А. Гончаров

Н.М. Спаських