ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Володимира Винниченка 1, м. Дніпро, 49505
E-mail: inbox@dp.arbitr.gov.ua, тел. (056) 377-18-58, fax (056) 377-38-63

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.08.2026 | м. Дніпро | Справа № 904/6826/25

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Рудь І.А., за участю секретаря судового засідання Синельникової К.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу
За позовом керівника Західної окружної прокуратури міста Дніпра, м. Дніпро в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради, м. Дніпро 
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сікар", м. Дніпро
треті особи, які не заявляють самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_1 , ОСОБА_2 .
про зобов`язання вчинити певні дії 

Представники:
Прокурор: Рожко Д.І., посвідчення, прокурор;
від позивача : Риженко М.С., виписка ЄДР, самопредставництво;
від відповідача: Ковальов А.О., посвідчення, адвокат;
від третьої особи-1: не з`явився;
від третьої особи-2: не з`явився.

СУТЬ СПОРУ:
Керівник Західної окружної прокуратури міста Дніпра в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом, в якому просить: 
- зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю "Сікар" (код ЄДРПОУ 43542210) усунути перешкоди територіальній громаді міста Дніпра в особі Дніпровської міської ради (код ЄДРПОУ 26510514) у праві користування та розпорядження земельними ділянками: з кадастровим номером 1210100000:08:777:0351 площею 0,1799 га, та несформованими сусідніми земельними ділянками площею 0,0102 га та 0,0165 га, повернути земельні ділянки з кадастровим номером 1210100000:08:777:0351 площею 0,1799 га, та сусідні несформовані земельні ділянки площею 0,0102 га та 0,0165 га шляхом знесення об`єкту самочинного будівництва: майнового комплексу (опис: літ. А-1 - будівля охорони; Б, В, Г-навіси (тимчасові); №1-3- споруди; І-замощення; дорожнє (тверде) покриття, що знаходиться за адресою: м. Дніпро, вул. Велика Діївська, 4 Д (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1440762912101);
- скасувати державну реєстрацію права приватної власності Товариства з обмеженою відповідальністю "Сікар" (код ЄДРПОУ 43542210) на об`єкт майна - майновий комплекс (опис: літ. А-1 - будівля охорони; Б, В, Г-навіси (тимчасові); №1-3 - споруди; І-замощення; дорожнє (тверде) покриття - що знаходиться за адресою: м. Дніпро, вул. Велика Діївська, 4 Д (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1440762912101), шляхом внесення до Державного реєстру запису про відсутність права із закриттям розділу у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстраційної справи на об`єкт нерухомого майна 1440762912101;
- скасувати державну реєстрацію права оренди на земельну ділянку з кадастровим номером з кадастровим номером 1210100000:08:777:0351 площею 0,1799 га.
Судові витрати прокурор просить покласти на відповідача.
В обґрунтування позовних вимог прокурор зазначає про те, що земельна ділянка за адресою: м. Дніпро, вул. Велика Діївська 4 Д у власність чи користування відповідачу, третім особам у справі на момент реєстрації речових прав, не передавалась. Більш того, розпорядчий документ, на підставі якого об`єкту нерухомості - майновому комплексу, розташованому на земельній ділянці присвоєно адресу у м. Дніпрі, вул. Велика Діївська 4 Д, та використано для реєстрації речових прав - не видавався, що свідчить про самовільне зайняття земельної ділянки комунальної власності, чим грубо порушено право комунальної власності територіальної громади м. Дніпра в особі Дніпровської міської ради. 

Разом з позовною заявою керівником Західної окружної прокуратури міста Дніпра подано заяву про забезпечення позову, в якій заявник просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом: заборони Товариству з обмеженою відповідальністю "Сікар" (код ЄДРПОУ 43542210) та будь-яким іншим особам, у тому числі суб`єктам державної реєстрації прав (державним реєстраторам, приватним та державним нотаріусам) вчиняти будь-які дії пов`язані з державною реєстрацією речових прав щодо об`єкту нерухомого майна - майнового комплексу, що знаходиться за адресою: м. Дніпро, вул. Велика Діївська, 4 Д (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1440762912101).

Ухвалою суду від 04.12.2025 заяву керівника Західної окружної прокуратури міста Дніпра - задоволено повністю.
Заборонено Товариству з обмеженою відповідальністю "Сікар" (код ЄДРПОУ 43542210) та будь-яким іншим особам, у тому числі суб`єктам державної реєстрації прав (державним реєстраторам, приватним та державним нотаріусам) вчиняти будь-які дії пов`язані з державною реєстрацією речових прав щодо об`єкту нерухомого майна - майнового комплексу, що знаходиться за адресою: м. Дніпро, вул. Велика Діївська, 4 Д (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1440762912101).

Ухвалою господарського суду від 08.12.2025 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд якої призначено за правилами загального позовного провадження у підготовчому засіданні на 08.01.2026.
08.01.2026 об 11:30 судове засідання не відбулося, оскільки з 09:00 до 17:05 був відсутній інтернет-зв`язок, що унеможливило використання хмарних сервісів для аудіо та відео фіксації судових засідань. 
Акт № 1/26 від 08.01.2026 долучений до матеріалів справи.

Ухвалою суду від 13.01.2026 відкладено підготовче засідання на 27.01.2026.

27.01.2026 у підготовче засідання позивач та відповідач не з`явилися.

Ухвалою суду від 27.01.2026 відкладено підготовче засідання на 03.02.2026

03.02.2026 підготовче засідання не відбулося, у зв`язку з плановими аварійними відключеннями світла, які встановлені графіком відключення (офіційний сайт ДТЕК, черга 5.1).
Акт №09/26 від 03.02.2026 долучений до матеріалів справи.

Ухвалою суду від 03.02.2026 підготовче засідання відкладено до 25.02.2026.

У підготовче засідання 26.02.2026 позивач та відповідач явку повноважних представників не забезпечили.

У засіданні 26.02.2026 прокурор просив задовольнити клопотання про залучення до участі у справі у якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Прокурор також подав клопотання про продовження строку проведення підготовчого провадження на 30 днів.

Ухвалою суду від 26.02.2026  залучено до участі у справі у якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . 
Продовжено строк проведення підготовчого провадження на 30 днів. Відкладено підготовче засідання на 12.03.2026.

У підготовче засідання 12.03.2026 відповідач та треті особи явку повноважних представників не забезпечили, будучи повідомлені належним чином.
У засіданні присутні представники сторін не заперечували щодо застосування розумних строків при розгляді даної справи.

Ухвалою суду від 12.03.2026 застосовано розумні строки при розгляді даної справи та відкладено підготовче засідання на 07.04.2026.

07.04.2026 підготовче засідання не відбулося, у зв`язку з перебуванням судді Рудь І.А. на лікарняному.

Ухвалою суду від 13.04.2026 підготовче засідання призначено на 05.05.2026.

04.05.2026 від позивача надійшло до суду клопотання про відкладення розгляду справи.

05.05.2026 від позивача до суду надійшли пояснення, в яких останній вказує на те, що, оскільки земельну ділянку з кадастровим номером 1210100000:08:777:0351 було надано міською радою у користування (на праві оренди) під вже збудоване нерухоме майно, а саме за фактичним розміщенням майнового комплексу згідно з вищезазначеним договором оренди землі, відсутні підстави для звернення до суду.

У підготовче засідання 05.05.2026 відповідач та треті особи явку повноважних представників не забезпечили.

Ухвалою суду від 05.05.2026 підготовче засідання відкладено на 25.06.2026. 

24.06.2026 від відповідача надійшли до суду додаткові пояснення по справі, в яких останній зазначає про те, що ТОВ «Сікар» відкрито володіє спірним нерухомим майном вже більше 6 років.
Набуваючи у 2020 році у власність спірний об`єкт нерухомості, відповідач добросовісно покладався на дані Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідно до відомостей якого попередній власник 3 роки добросовісно володів своїм майном.
Після оформлення права власності на нерухоме майно ТОВ «Сікар», з метою дотримання усіх вимог діючого законодавства України, звернулось до Дніпровської міської ради щодо оформлення права користування земельною ділянкою під нерухомим майном.
За результатами розгляду заяви Дніпровською міською радою 20.05.2020 було прийнято рішення № 223/57 «Про надання ТОВ «СІКАР», код ЄДРПОУ 43542210, дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) по фактичному розміщенню майнового комплексу по вул. Великій Діївській, 4 Д (Новокодацький район)».
У подальшому Дніпровською міською радою 02.09.2020 було прийнято рішення № 283/60 про передачу земельної ділянки площею 0,1799 га (кадастровий номер 1210100000:08:777:0351) по вул. Великій Діївській, 4 Д (Новокодацький район) в оренду ТОВ «СІКАР», код ЄДРПОУ 43542210, по фактичному розміщенню майнового комплексу.
На виконання вимог вказаного рішення Дніпровської міської ради 01.12.2020 між Дніпровською міською радою та ТОВ "СІКАР" було укладено договір оренди землі по фактичному розміщенню майнового комплексу, який посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Сусловим М.Є. за реєстровим № 3842.
Отже, оскільки земельну ділянку з кадастровим номером 1210100000:08:777:0351 було надано міською радою у користування (на праві оренди) під вже збудоване нерухоме майно, а саме за фактичним розміщенням майнового комплексу згідно з вищезазначеним договором оренди землі, відповідач вважає, що власник земельної ділянки погодився із законністю розташування спірного нерухомого майна. 
Крім того, відповідач звертає увагу суду на те, що знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності. 
Знесення нерухомості, збудованої з істотним відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотним порушенням будівельних норм і правил (у тому числі за відсутності проекту), можливе лише за умови, що неможлива перебудова нерухомості відповідно до проекту або відповідно до норм і правил, визначених державними правилами та санітарними нормами, або якщо особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від такої перебудови.
Проте, у даній справі прокурором та/або позивачем не надано доказів неможливості перебудови об`єкта або відмови особи, яка здійснила самочинне будівництво, від такої перебудови.
Крім того, у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил знесенню самочинного будівництва передує прийняття судом рішення про зобов`язання особи, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.
В той же час рішення суду щодо проведення перебудови спірного об`єкту нерухомості відсутнє.
На думку відповідача, з матеріалів даної справи не вбачається, що втручання держави у право на мирне володіння відповідачем майном, набутим за відплатним договором, має легітимну мету та здійснюється з метою захисту суспільного, публічного чи загального інтересу, а також є пропорційним між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами відповідача, який втрачає належне йому майно без будь-якої компенсації.

У підготовче засідання 25.06.2026 треті особи явку повноважних представників не забезпечили, про розгляд справи повідомленні належним чином.

У підготовчому засіданні представники сторін не заперечували щодо закриття підготовчого провадження та призначення розгляду справи по суті. 

Ухвалою суду від 25.06.2026 закрито підготовче провадження. Справу призначено до судового розгляду по суті в засіданні на 16.07.2026.

15.07.2026 від прокурора до суду надійшли письмові пояснення по суті спору, в яких останній вказує на те, що ОСОБА_2 , уникаючи установленого чинним законодавством порядку набуття у користування земельної ділянки, отримання дозволу на будівництво, прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкту, самочинно збудувала спірний об`єкт – майновий комплекс та набула право власності на нього, на підставі декларації про готовність об`єкта до експлуатації, яка уповноваженим органом не реєструвалась та не видавалась, та у подальшому здійснила відчуження вказаного майна на користь ОСОБА_1 , яким майно передано ТОВ «СІКАР».
В свою чергу, безпідставне набуття права власності на нерухоме майно суперечить засадам містобудівної діяльності в Україні, визначених Законом України «Про основи містобудування», є перешкодою у розв`язанні питань прогнозування розвитку, планування і забудови населених пунктів, регулювання земельних відносин, створення соціальної, інженерної і транспортної інфраструктури через відсутність можливості належного ведення містобудівного кадастру призводить до порушення майнових прав та інтересів держави.
Таким чином, відповідачем незаконно використовується земельна ділянка, майно експлуатується з порушенням вимог містобудівного законодавства, що є підставою для скасування державної реєстрації речових прав та зобов`язання звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки у судовому порядку.

У судовому засіданні, що відбулося 16.07.2026 оголошувалась перерва до 18.08.2026.

17.08.2026 від відповідача до суду надійшли додаткові письмові пояснення.

У судове засідання, що відбулося 18.08.2026 представники третіх осіб не з`явилися, повідомлені належним чином.
Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для подання доказів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені у статті 129 Конституції України та статтях 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд вважає, що в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів.
У матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами без участі представників третіх осіб.

У судовому засіданні 18.08.2026 прокурор та представник позивача підтримали позовні вимоги, просили задовольнити їх в повному обсязі, представник відповідача просив відмовити в позові в повному обсязі. 
В порядку ст. 240 ГПК України у судовому засіданні оголошено скорочене рішення.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення прокурора, представника позивача та представника відповідача, оцінивши докази в їх сукупності, господарський суд, - 

ВСТАНОВИВ:
Предметом доказування у справі є наявність/відсутність підстав для зобов`язання Товариство з обмеженою відповідальністю "Сікар" усунути перешкоди територіальній громаді міста Дніпра в особі Дніпровської міської ради у праві користування та розпорядження земельними ділянками; скасування державної реєстрації права приватної власності Товариства з обмеженою відповідальністю "Сікар" (код ЄДРПОУ 43542210) на об`єкт майна - майновий комплекс; скасування державної реєстрації права оренди на земельну ділянку з кадастровим номером з кадастровим номером 1210100000:08:777:0351 площею 0,1799 га.

Звертаючись з даним позовом, прокурор вказує на те, що під час реалізації представницьких повноважень Західною окружною прокуратурою міста Дніпра встановлено факт самовільного зайняття земельної ділянки за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Велика Діївська 4 Д, без будь-яких на те правових підстав.
Так, встановлено, що земельна ділянка за адресою: м. Дніпро, вул. Велика Діївська 4 Д у власність чи користування відповідачу, третім особам у справі на момент реєстрації речових прав, не передавалась. Більш того, розпорядчий документ, на підставі якого об`єкту нерухомості – майновому комплексу, розташованому на земельній ділянці присвоєно адресу у м. Дніпрі, вул. Велика Діївська 4 Д, та використано для реєстрації речових прав - не видавався, що свідчить про самовільне зайняття земельної ділянки комунальної власності, чим грубо порушено право комунальної власності територіальної громади м. Дніпра в особі Дніпровської міської ради.
Відповідно до відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що 14.12.2017 на підставі декларації про готовність об`єкта до експлуатації ДП 141172815609 від 10.10.2017, виданої Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради, розпорядження Дніпропетровського міського голови від 21.10.2014 № 567-р «Про присвоєння адреси майновому комплексу по вул. Братів Трофімових» зареєстровано право власності Глущенко Г.М. на майновий комплекс, загальною площею 1799 кв.м (Опис: літ. А-1 - будівля охорони; Б,В,Г-навіси (тимчасові); №1-3 - споруди; I-замощення; під дорожнім (твердим) покриттям - 1046 кв.м), що розташований за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно - 1440762912101).
За даними технічного паспорту станом на час проведення реєстрації права власності зазначений майновий комплекс складався з будівлі охорони площею 5,3 кв.м, тимчасових споруд (навіси, ворота, огорожі) та замощення.
Тобто, фактично внесено відомості про право власності на будівлю охорони площею 5,3 кв.м, а все інше – замощення та навіси.
25.12.2017 до Державного реєстру речових прав внесено відомості про поділ майна на 2 частки.
Того ж дня, 25.12.2017 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено відомості про укладення договорів купівлі-продажу часток вищевказаного майнового комплексу між Глущенко Ганною Миколаївною та ОСОБА_1 .
У подальшому, на підставі акту приймання-передачі вкладу до статутного капіталу від 04.03.2020, майновий комплекс (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно - 1440762912101) передано від ОСОБА_1 у власність ТОВ «СІКАР».
На теперішній час його власником є ТОВ «Сікар» (код ЄДРПОУ 43542210). 
Разом з тим, за даними публічних реєстрів, документів, що використано у якості підстави для реєстрації права власності на майновий комплекс, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 (розпорядження про присвоєння адреси та декларація про готовність до експлуатації), не виявлено.
Відповідно до інформації з Управління архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради № 10/8-182 від 27.10.2023 встановлено, що управлінням будь-яка дозвільна документація за адресою АДРЕСА_1 не реєструвалась. Згідно з даними Реєстру, за критерієм пошуку «реєстраційний номер № ДП 141172815609 від 10.10.2017» відсутні відомості щодо реєстрації документів.
Управлінням не реєструвався та не видавався лист № 1007-03/1790 від 13.12.2017. Разом з тим, у декларації про готовність об`єктів до експлуатації ДП 141172815609 від 10.10.2017 міститься пункт 11, в якому зазначено інформацію про документ, що дає право на виконання будівельних робіт, а саме, зазначено декларацію про початок виконання будівельних робіт, зареєстрована в Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області від 09.06.2014 ДП 082141571628.
Відповідно до інформації Державної інспекції архітектури та містобудування України № 2486/05/18-23 від 26.10.2023 встановлено, що у розпорядженні ДІАМ не виявлено декларації про початок виконання будівельних робіт ДП 082141571628 від 09.06.2014 за адресою: АДРЕСА_2 .
За результатами опрацювання інформації з Головного архітектурно-планувального управління Департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради № 12/19-382 від 27.10.2023 встановлено, що за даними інформаційної бази містобудівного кадастру: будівельний паспорт забудови земельної ділянки, містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва за адресою: вул. Велика Діївська, буд. 4 Д управлінням не надавались; паспорти прив`язки тимчасових споруд за адресою: вул. Велика Діївсь ка, буд. 4 Д з гр. Глущенко Ганною Миколаївною або іншими особами не оформлювались.
Головним архітектурно-планувальним управлінням Дніпропетровської міської ради погоджувалась проєктна документація «Тимчасова автостоянка по вул. Братів Трофімових, 4» від 31.07.2003 (протокол № 162), замовник - ПП Драчук Н.М. 
Відповідно до даних містобудівного кадастру та Адресного плану міста адреса - вул. Велика Діївська, буд. 4 Д офіційно жодному об`єкту нерухомості на території міста не надавалась, відповідні документи, на підставі яких була присвоєна ця адреса, відсутні. Інформація щодо прийняття розпорядження про присвоєння адреси від 21.10.2014 № 567-р в управлінні відсутня.
Відповідно до інформації КП «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації» Дніпровської міської ради встановлено, що станом на 31.12.2012 технічна інвентаризація та державна реєстрація права власності на нерухоме майно за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Братів Трофімових, буд. 4Д, КП «ДМБТІ» ДМР не проводилась.
Відповідно до інформації Дніпровської міської ради згідно з даними містобудівного кадастру та Адресного плану міста адреса - вул. Велика Діївська, 4 Д офіційно жодному об`єкту нерухомості на території міста не надавалась, відповідні документи, на підставі яких була присвоєна ця адреса, відсутні. Інформація щодо прийняття розпорядження про присвоєння адреси від 21.10.2014 № 567-р в головному архітектурно-планувальному управлінні Департаменту відсутня.
Крім того, встановлено, що на підставі рішення Дніпровської міської ради від 02.09.2020, договору оренди від 01.12.2020 № 3842 у користування ТОВ «Сікар» передано земельну ділянку площею 0,1799 га (кадастровий номер 1210100000:08:777:0351) по фактичному розміщенню майнового комплексу, що розташований за адресою: м. Дніпро, вул. Велика Діївська, 4Д строком дії з 01.12.2020 по 01.12.2035.
Інспекцією з державного контролю за використанням та охороною земель Дніпровської міської ради 09.06.2025 проведено обстеження земельної ділянки.
Згідно з актом обстеження № 0297 від 09.06.2025, відповідно до адресного плану державним інспектором інспекції з державного контролю за використанням та охороною земель Дніпровської міської ради не встановлено розпорядчих документів (рішення/розпорядження) про присвоєння адреси: вул. Велика Діївська, 4 Д, у м. Дніпрі жодним об`єктам будівництва та нерухомого майна.
Обстежувана земельна ділянка по периметру огороджена парканом, в`їзд здійснюється через металеві ворота. Покриття земельної ділянки складається з асфальту, піску та каміння, місцями поросло травою. На земельній ділянці розташована автостоянка, на якій під час обстеження були припарковані автомобілі, розмітка місць для паркування відсутня, автомобілі розміщуються рядами по території автостоянки. По периметру та вздовж автостоянки встановлено навіси, споруджені із металевих конструкцій та профільних листів, під якими під час обстеження були припарковані автомобілі. Місцями вздовж паркану та на території земельної ділянки ростуть дерева, кущі. Біля в`їзду на територію земельної ділянки розташована споруда, в якій під час обстеження знаходився охоронець.
Відповідно до актуального графічного матеріалу детального плану М 1:500 площа обстежуваної земельної ділянки по існуючій огорожі становить 0,2012 га. Площі несформованих земельних ділянок, на яких частково розташована автостоянка, становлять 0,0102 га та 0,0165 га.
Не дивлячись на вказані порушення законодавства під час набуття речових прав на майно, рішенням Дніпровської міської ради від 02.09.2020 № 283/60 передано земельну ділянку по вул. Велика Діївська 4 Д в оренду ТОВ «СІКАР», по фактичному розміщенню майнового комплексу.
На виконання рішення між Дніпровською міською радою та ТОВ «СІКАР» укладено договір оренди земельної ділянки від 01.12.2020 № 3842, яким передано у користування ТОВ «СІКАР» земельну ділянку площею 0,1799 га по фактичному розміщенню майнового комплексу.
При цьому ТОВ «СІКАР» також самовільно зайнято несформовані земельні ділянки площею 0,0102 га та 0,0165 га.
Таким чином, ОСОБА_2 , уникаючи установленого чинним законодавством порядку набуття у користування земельної ділянки, отримання дозволу на будівництво, прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкту, самочинно збудувала вказаний об`єкт – майновий комплекс та набула право власності на нього, на підставі декларації про готовність об`єкта до експлуатації, яка уповноваженим органом не реєструвалась та не видавалась, та у подальшому здійснила відчуження вказаного майна на користь Буцукіна Д.О., яким майно передано ТОВ «СІКАР».
Безпідставне набуття права власності на нерухоме майно суперечить засадам містобудівної діяльності в Україні, визначених Законом України «Про основи містобудування», є перешкодою у розв`язанні питань прогнозування розвитку, планування і забудови населених пунктів, регулювання земельних відносин, створення соціальної, інженерної і транспортної інфраструктури через відсутність можливості належного ведення містобудівного кадастру призводить до порушення майнових прав та інтересів держави.
Прокурор вважає, що відповідачем незаконно використовується земельна ділянка, майно експлуатується з порушенням вимог містобудівного законодавства, що є підставою для скасування державної реєстрації речових прав та зобов`язання звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки у судовому порядку.
Прокуратурою встановлено факти самочинної забудови м. Дніпра, самовільного зайняття земельної ділянки, безпідставної реєстрації права власності, безпідставної передачі в оренду земельної ділянку з порушенням законодавчо встановленої процедури, без проведення земельних торгів під самочинно збудовані об`єкти майна, самовільно зайняті земельні ділянки, чим порушено право територіальної громади на дотримання законного порядку користування, володіння, розпорядження земельною ділянкою комунальної власності, належної реєстрації речових прав на нерухоме майно на ній, дотримання законодавства у сфері забудови населених пунктів.
Зазначене і є причиною виникнення спору.

Щодо наявності підстав для представництва інтересів держави в суді прокурором суд зазначає наступне. 
Статтею 131-1 Конституції України на прокуратуру покладено представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Відповідно до ст. 53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду із позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.
Згідно із ч. 2 ст. 5 Конституції України носієм суверенітету і єдиним джерелом влади в Україні є народ. Народ здійснює владу безпосередньо і через органи державної влади та органи місцевого самоврядування.
Відповідно до ст. 14 Конституції України, ст. 1 Земельного кодексу України (далі – ЗК України), ст. 373 ЦК України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.
Згідно зі ст. 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування.
Статтею 324 Цивільного кодексу України передбачено, що від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, встановлених Конституцією України.
Таким чином, з огляду на зазначену норму закону, прокурор може заявити в інтересах держави позов, який виражається в інтересах частини українського народу - членів територіальної громади, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює саме орган місцевого самоврядування, хоча він, цей орган, навпаки, покликаний ці інтереси захищати.
Крім того, з урахуванням ст.ст. 1, 2, 6, 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», орган місцевого самоврядування представляє відповідну територіальну громаду і здійснює від її імені та в її інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.
Однак первинним суб`єктом місцевого самоврядування, основним носієм його функцій і повноважень є територіальна громада - жителі, об`єднані постійним проживанням у межах села, селища, міста, що є самостійними адміністративно-територіальними одиницями, або добровільне об`єднання жителів кількох сіл, що мають єдиний адміністративний центр.
Конституція України визначає, що місцеве самоврядування в Україні здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи; особливості здійснення місцевого самоврядування в містах Києві та Севастополі визначаються окремими законами України (ст. 140 Конституції України).
Відповідно до статті 2 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» місцеве самоврядування територіальної громади є однією з гарантій держави.
Згідно із частиною 1 статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські рада є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.
Відповідно до статті 142 Конституції України, статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» матеріальною та фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів.
Положення статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в України» встановлюють, що територіальним громадам міст належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров`я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження.
Право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб`єктів. Об`єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб`єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом.
До повноважень міських рад у галузі земельних відносин згідно зі ст. ст. 12, 83, 122 Земельного кодексу України, ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» належить розпорядження землями комунальної власності в межах, визначених Земельним кодексом України.
Зокрема, ст. 83 Земельного кодексу України визначено, що землі, які належать на праві власності територіальним громадам є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають: а) усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; б) земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування; в) землі та земельні ділянки за межами населених пунктів, що передані або перейшли у комунальну власність із земель державної власності відповідно до закону.
Ураховуючи викладене, органом, уповноваженим здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, є Дніпровська міська рада як орган місцевого самоврядування, що виконує повноваження власника земельних ділянок комунальної власності на території міста Дніпро, а також суб`єкт, уповноважений на здійснення самоврядного контролю за використанням та охороною земель на території міста Дніпро.
Правовідносини, пов`язані з вибуттям земель із державної чи комунальної власності, становлять «суспільний», «публічний» інтерес.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Тобто імператив зазначеного конституційного положення встановлює обов`язок органів державної влади та їх посадових осіб дотримуватись принципу законності при здійсненні своїх повноважень, що забезпечує здійснення державної влади за принципом її поділу.
Як зазначив Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 01.04.2008 № 4- рп/2008, неухильне додержання органами законодавчої, виконавчої та судової влади Конституції та законів України забезпечує реалізацію принципу поділу влади і є запорукою їх єдності, важливою передумовою стабільності, підтримання громадського миру і злагоди в державі.
Оскільки повноваження органів влади, зокрема і щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, тому суд згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо наявності чи відсутності повноважень органів влади здійснювати у спосіб, який обрав прокурор, захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах (пункт 50 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц (провадження № 14-104цс19).
Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.
Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.
Землі комунальної власності зайнято самовільно, що суперечить вимогам чинного законодавства до порядку володіння та користування землею та створює перешкоди законному власнику у реалізації повноважень щодо цієї землі.
Окрім того, безпідставна державна реєстрація права власності на нерухоме майно на самовільно зайнятій земельній ділянці, також створює перешкоди законному власнику землі та протирічить вимогам чинного законодавства щодо підстав та порядку набуття речових прав на нерухоме майно, засадам та принципам державної реєстрації як процедури офіційного визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, спотворення змісту державних процедур з метою незаконного заволодіння землею комунальної власності.
Вказана позовна заява стосується питання права, яке становить значний суспільний інтерес, оскільки самовільне зайняття земель комунальної власності позбавляє Український народ загалом (стаття 13 Конституції України) та конкретну територіальну громаду правомочностей власника землі в тому обсязі, який дозволяє розпоряджатись своїм майном.
Враховуючи вищенаведене, у зазначеному випадку наявний як державний, так і суспільний інтерес, що є підставою для представництва прокурором інтересів держави.
Проте, Дніпровською міською радою та її уповноваженими виконавчими органами не вжито належних та ефективних заходів, спрямованих на захист інтересів держави у встановленому законом порядку, у тому числі шляхом звернення до суду.
Західною окружною прокуратурою міста Дніпра неодноразово скеровувались листи (від 18.10.2023 №04/51-5673вих-23, від 23.05.2025 №51-2753вих-25, від 10.09.2025 №51-4792вих-25) на адресу Дніпровської міської ради в яких повідомлялось про встановлені факти порушення законодавства при реєстрації права власності та самовільному зайнятті земельної ділянки на вул. Велика Діївська, 4 Д у м. Дніпро шляхом проведення державної реєстрації речових прав, а також безпідставне набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 1440762912101).
Однак, органом місцевого самоврядування, до компетенції якого віднесено відповідні повноваження, заходів щодо захисту та поновлення прав територіальної громади на спірну земельну ділянку не вжито, що підтверджується листами Дніпровської міської ради №7/11-2483 від 05.12.2023, № 7/11-1389 від 19.06.2025, №7/11-2488 від 12.11.2025 та свідчить про наявність підстав для вжиття прокуратурою представницьких повноважень в інтересах держави шляхом звернення до суду з даним позовом.
Враховуючи наведені положення законодавства, суд прийшов до висновку, що у прокурора наявні передбачені законом підстави для звернення до суду в інтересах держави.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, з огляду на таке.

Згідно із ч. 1 ст. 376 Цивільного кодексу України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.
Отже, правовий режим самочинного будівництва врегульовано статтею 376 Цивільного кодексу України. Норми зазначеної статті є правовим регулятором відносин, які виникають у зв`язку із здійсненням самочинного будівництва.
Стаття 376 Цивільного кодексу України розміщена у главі 27 "Право власності на землю (земельну ділянку)", тобто правовий режим самочинного будівництва пов`язаний з питаннями права власності на землю.
Відповідно до частини другої статті 376 Цивільного кодексу України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.
При цьому формулювання положень статті 376 Цивільного кодексу України виключають можливість існування інших способів легітимізації самочинного будівництва та набуття права власності на таке нерухоме майно, ніж ті, що встановлені цією статтею. Тож, як неодноразово зазначала Велика Палата Верховного Суду, реєстрація права власності на самочинне будівництво за особою, що здійснила таке будівництво, у силу наведених вище положень законодавства та приписів частини другої статті 376 Цивільного кодексу України не змінює правового режиму такого будівництва як самочинного з метою застосування, зокрема, положень частини четвертої цієї статті.
Знаходження на земельній ділянці одного власника об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) іншого власника істотно обмежує права власника землі, при цьому таке обмеження є безстроковим. Так, власник землі в цьому разі не може використовувати її ані для власної забудови, ані іншим чином і не може здати цю землю в оренду будь-кому, окрім власника будівлі чи споруди. Тому державна реєстрація будівлі, споруди на чужій земельній ділянці є фактично і реєстрацією обмеження права власника землі.
З огляду на викладене, самочинне будівництво нерухомого майна особою, яка не є власником земельної ділянки, слід розглядати як порушення прав власника відповідної земельної ділянки.
Державна реєстрація права власності на самочинно побудовану будівлю, споруду поза встановленим статтею 376 Цивільного кодексу України порядком за особою, яка таке будівництво здійснила, лише додає до вже існуючих фактичних обмежень (які з`явились безпосередньо з факту самочинного будівництва) власника земельної ділянки в реалізації свого права власності додаткові юридичні обмеження.
Житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил (ч. 1 ст. 376 Цивільного кодексу України).
Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього (ч. 2 ст. 376 Цивільного кодексу України).
Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно (ч. 3 ст. 376 Цивільного кодексу України).
Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок (ч. 4 ст. 376 Цивільного кодексу України).

Правовий аналіз ст. 376 Цивільного кодексу України дозволяє виділити наступні ознаки самочинного будівництва:
- об`єкт нерухомого майна збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети у встановленому порядку;
- відсутність належного дозволу чи належно затвердженого проекту для будівництва;
- створення об`єкта з істотними порушеннями будівельних норм і правил.
Кожна із зазначених ознак є самостійною і достатньою для того, щоб визнати об`єкт нерухомого майна самочинним будівництвом. Тому, при вирішенні спору, що виникає у зв`язку з будівництвом на земельній ділянці об`єкта нерухомості, повинно досліджуватися питання наявності дозвільної документації на будівництво спірних об`єктів і документів про виділення земельної ділянки.

Статтею 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Крім того, Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.
Можливі способи захисту прав особи - власника земельної ділянки, на якій здійснено самочинне будівництво, прямо визначені статтею 376 Цивільного кодексу України, яка регулює правовий режим самочинно побудованого майна.
Так, частинами 3 - 5 статті 376 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.
Таким чином, знесення самочинно побудованого спірного об`єкта нерухомості відповідно до ч. 4 ст. 376 Цивільного кодексу України є належним та ефективним способом захисту прав власника земельної ділянки, на якій здійснено самочинне будівництво. 

Відповідно до ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ч. 1 та 2 ст. 319 Цивільного кодексу України).
Згідно із ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави (ч. 1 ст. 373 Цивільного кодексу України). Елементом особливої правової охорони землі є норма ч. 2 ст. 14 Конституції України про те, що право власності на землю набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону; право власності на землю гарантується Конституцією України.
Власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення (ч. 4 ст. 373 Цивільного кодексу України).
Належними вимогами, які може заявити особа - власник земельної ділянки, на якій здійснено (здійснюється) самочинне будівництво, для захисту прав користування та розпорядження такою земельною ділянкою, є вимога про знесення самочинно побудованого нерухомого майна або вимога про визнання права власності на самочинно побудоване майно.
Формулювання положень ст. 376 Цивільного кодексу України виключають можливість існування інших способів легітимізації самочинного будівництва та набуття права власності на таке нерухоме майно, ніж ті, що встановлені цією статтею.
Тож реєстрація права власності на самочинне будівництво за особою, що здійснила самочинне будівництво, у силу наведених вище положень законодавства та приписів ч. 2 ст.76 Цивільного кодексу України не змінює правовий режим такого будівництва, як самочинного, з метою застосування, зокрема, положень частини четвертої цієї статті.
Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч.1 ст. 321 Цивільного кодексу України).
Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ч.1,2 ст. 319 Цивільного кодексу України).
Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. (ст.391 Цивільного кодексу України).
У розумінні приписів наведеної норми право власності може бути також порушене без безпосереднього вилучення майна у власника. Власник у цьому випадку має право вимагати захисту свого права і від особи, яка перешкоджає його користуванню та розпорядженню своїм майном, тобто може звертатися до суду з негаторним позовом.
Звернутися з негаторним позовом може власник або титульний володілець, у якого знаходиться річ, щодо якої відповідач ускладнює здійснення повноважень користування або розпорядження, а відповідачем повинна бути лише та особа, яка перешкоджає позивачеві у здійсненні його законного права користування чи розпорядження річчю.
Підставою для подання негаторного позову є вчинення третьою особою перешкод власнику в реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном.
Однією з умов подання негаторного позову є триваючий характер правопорушення і наявність його в момент подання позову. Якщо ж на час подання позову порушення припинилися, то й відпадає підстава для пред`явлення негаторного позову. Власник має право у даному випадку вимагати лише відшкодування збитків або застосувати інший спосіб захисту свого права. Характерною ознакою такого позову є протиправне вчинення перешкод власникові у реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном. Другою умовою застосування негаторного позову має бути відсутність між позивачем і відповідачем договірних відносин, адже в разі наявності таких відносин власник здійснює захист порушеного права власності зобов`язально-правовими засобами.
Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків (ч. 2 ст. 152 Земельного кодексу України).
Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав (ч. 3 ст. 152 Земельного кодексу України).
Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки (ч. 2 ст. 212 Земельного кодексу України).
Отже, залежно від ознак самочинного будівництва особи, зокрема, органи місцевого самоврядування, можуть вимагати від особи, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво, знесення самочинно збудованого об`єкта або проведення перебудови власними силами або за її рахунок; приведення земельної ділянки в попередній стан або відшкодування витрат. При цьому знесення самочинного будівництва можливе добровільно особою, яка його здійснила (здійснює), а також, за наявності для цього підстав, примусово, однак лише за рішенням суду, зокрема, ухваленим за позовом відповідного органу місцевого самоврядування.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Сама по собі державна реєстрація не є окремою підставою набуття особою права власності, а є офіційним засвідченням державою набуття особою права власності.
Державна реєстрація права власності не породжує права власності, в силу державної реєстрації право власності не виникає, вона визначає лише момент, з якого право власності виникає, за наявності інших юридичних фактів, передбачених законом як необхідних для виникнення права власності.
Факт набуття права власності має передувати державній реєстрації, оскільки юридичний зміст державної реєстрації полягає у визнанні і підтвердженні державою цього факту.
Реєстрація права власності на самочинне будівництво за особою, що здійснила самочинне будівництво, у силу наведених вище положень законодавства та приписів частини другої статті 376 Цивільного кодексу України не змінює правовий режим такого будівництва як самочинного з метою застосування, зокрема, положень частини четвертої цієї статті.
Якщо право власності на об`єкт самочинного будівництва зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, у разі задоволення позовної вимоги про знесення об`єкта самочинного будівництва суд у мотивувальній частині рішення повинен надати належну оцінку законності такої державної реєстрації.
Якщо суд дійде висновку про незаконність державної реєстрації права власності на об`єкт самочинного будівництва, таке судове рішення є підставою для закриття розділу Державного реєстру прав та реєстраційної справи з огляду на положення пункту 5 частини першої статті 14 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (розділ Державного реєстру прав та реєстраційна справа закриваються в разі набрання законної сили судовим рішенням, яким скасовується рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, на підставі якого відкрито відповідний розділ). До аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15.11.2023 у справі № 916/1174/22.
Отже, належними вимогами, які може заявити особа - власник земельної ділянки, на якій здійснено (здійснюється) самочинне будівництво, для захисту прав користування та розпорядження такою земельною ділянкою, є вимога про знесення самочинно побудованого нерухомого майна або вимога про визнання права власності на самочинно побудоване майно (пункт 152 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.11.2023 у справі № 916/1174/22).

З наявних матеріалів справи вбачається, що відповідно до відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 14.12.2017 на підставі декларації про готовність об`єкта до експлуатації ДП 141172815609 від 10.10.2017, виданої Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради, розпорядження Дніпропетровського міського голови від 21.10.2014 № 567-р «Про присвоєння адреси майновому комплексу по АДРЕСА_2 » зареєстровано право власності Глущенко Г.М. на майновий комплекс, загальною площею 1799 кв.м (Опис: літ. А-1 - будівля охорони; Б,В,Г-навіси (тимчасові); №1-3 - споруди; I-замощення; під дорожнім (твердим) покриттям - 1046 кв.м), що розташований за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно - 1440762912101).
За даними технічного паспорту станом на час проведення реєстрації права власності зазначений майновий комплекс складався з будівлі охорони площею 5,3 кв.м, тимчасових споруд (навіси, ворота, огорожі) та замощення.
Тобто, фактично внесено відомості про право власності на будівлю охорони площею 5,3 кв.м, а все інше – замощення та навіси.
25.12.2017 до Державного реєстру речових прав внесено відомості про поділ майна на 2 частки.
Того ж дня, 25.12.2017 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено відомості про укладення договорів купівлі-продажу часток вищевказаного майнового комплексу між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .
У подальшому на підставі акту приймання-передачі вкладу до статутного капіталу від 04.03.2020 майновий комплекс (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно - 1440762912101) передано від ОСОБА_1 у власність ТОВ «СІКАР».
На теперішній час його власником є ТОВ «Сікар» (код ЄДРПОУ 43542210).
20.05.2020 Дніпровською міською радою було прийнято рішення № 223/57 «Про надання ТОВ "СІКАР", код ЄДРПОУ 43542210, дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) по фактичному розміщенню майнового комплексу по вул. Великій Діївській, 4 Д (Новокодацький район)».
02.09.2020 щодо земельної ділянки площею 0,1799 га (кадастровий номер 1210100000:08:777:0351), розташованій по АДРЕСА_1 , Дніпровською міською радою було прийнято рішення № 283/60 «Про передачу земельної ділянки по вул. Великій Діївській, 4 Д (Новокодацький район) в оренду ТОВ «СІКАР», код ЄДРПОУ 43542210, по фактичному розміщенню майнового комплексу».
01.12.2020 між Дніпровською міською радою та ТОВ "СІКАР", по фактичному розміщенню майнового комплексу, було укладено договір оренди землі, який посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Сусловим М.Є. за реєстровим № 3842.

Господарський суд враховує, що Велика Палата Верховного Суду у п. 178 постанови від 17.12.2025 по справі № 908/2388/21 зауважила, що “процесуальний статус останнього набувача прав на об`єкт самочинного будівництва як відповідача надає такій особі можливість використовувати всі передбачені процесуальним законом засоби для захисту своїх прав та інтересів. Також суд під час розгляду справи зможе оцінити добросовісність відповідача та пропорційність застосовуваних до нього засобів”.
Відповідно до ч. 5 ст. 12 Цивільного кодексу України, якщо законом встановлені правові наслідки недобросовісного або нерозумного здійснення особою свого права, вважається, що поведінка особи є добросовісною та розумною, якщо інше не встановлено судом.
З матеріалів справи вбачається, що на момент передачі від Буцукіна Д.О. у власність майновий комплекс (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно - 1440762912101) ТОВ «СІКАР» на підставі акту приймання-передачі вкладу до статутного капіталу від 04.03.2020 не було ознак відсутності права відчужувати вказане майно.
ТОВ «СІКАР», набуваючи у власність спірний об`єкт нерухомості, добросовісно покладалося на дані Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, де неодноразово та зі значними проміжками у часі відбувалось його відчуження. 

Положеннями статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.
Згідно з ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Предметом регулювання статті 1 Першого протоколу до Конвенції є втручання держави у право на мирне володіння майном. У практиці ЄСПЛ (серед багатьох інших, наприклад, рішення ЄСПЛ у справах "Спорронґ і Льоннрот проти Швеції" від 23 вересня 1982 року, "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства" від 21 лютого 1986 року, "Щокін проти України" від 14 жовтня 2010 року, "Сєрков проти України" від 07 липня 2011 року, "Колишній король Греції та інші проти Греції" від 23 листопада 2000 року, "Булвес" АД проти Болгарії" від 22 січня 2009 року, "Трегубенко проти України" від 2 листопада 2004 року, "East/West Alliance Limited" проти України" від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання у право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції, а саме: чи є втручання законним; чи має воно на меті "суспільний", "публічний" інтерес; чи є такий захід (втручання у право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення статті 1 Першого Протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.
Втручання держави у право на мирне володіння майном є законним, якщо здійснюється на підставі закону нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким і передбачуваним з питань застосування та наслідків дії його норм.
Втручання є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення "суспільного", "публічного" інтересу втручання держави у право на мирне володіння майном може бути виправдано за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності. Саме національні органи влади мають здійснювати первісну оцінку наявності проблеми, що становить суспільний інтерес, вирішення якої б вимагало таких заходів. Поняття "суспільний інтерес" має широке значення (рішення від 23 листопада 2000 року в справі "Колишній король Греції та інші проти Греції"). Крім того, ЄСПЛ також визнає, що й саме по собі правильне застосування законодавства, безперечно, становить "суспільний інтерес" (рішення ЄСПЛ від 02 листопада 2004 року в справі "Трегубенко проти України").
Критерій "пропорційності" передбачає, що втручання у право власності розглядатиметься як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. "Справедлива рівновага" передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, визначеною для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідного балансу не буде дотримано, якщо особа несе "індивідуальний і надмірний тягар". При цьому з питань оцінки "пропорційності" ЄСПЛ, як і з питань наявності "суспільного", "публічного" інтересу, визнає за державою досить широку "сферу розсуду", за винятком випадків, коли такий "розсуд" не ґрунтується на розумних підставах. Одним із елементів дотримання критерію пропорційності при втручанні в право особи на мирне володіння майном є надання їй справедливої та обґрунтованої компенсації.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.04.2020 у справі №916/2791/13 (провадження № 12-115гс19) зазначено, що застосовуючи до спірних правовідносин статтю 1 Першого протоколу до Конвенції, суд на підставі зібраних доказів має проаналізувати:
1) чи здійснює власник земельної ділянки, який звернувся до суду, втручання відповідно до приписів національного законодавства у право відповідача на мирне володіння майном останнього, зокрема з огляду на норми права у сфері містобудування й охорони культурної спадщини;
2) чи переслідує таке втручання власника земельної ділянки через здійснення відповідачем самочинного будівництва на земельній ділянці легітимну мету, зокрема, чи є вимога власника цієї ділянки зобов`язати відповідача знести самовільно побудовану на такій ділянці споруду заходом з контролю власником за користуванням його ділянкою відповідно до загальних інтересів, у тому числі інтересів в охороні культурної спадщини;
3) чи є захід із втручання у право відповідача пропорційним визначеній меті (зокрема з огляду на те, що законодавче визначення правових наслідків самочинного будівництва ґрунтується на пріоритеті захисту прав власника земельної ділянки над інтересами особи, яка хоче спорудити певний об`єкт на цій ділянці), та чи не становитиме для відповідача задоволення вимоги про знесення самочинно побудованої на чужій земельній ділянці споруди такого індивідуального тягаря, який є надмірним з урахуванням конкретних обставин справи, зокрема з урахуванням поведінки відповідача у відносинах з власником земельної ділянки, а також суспільних інтересів у збереженні культурної спадщини.
У пункті 58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14.12.2022 в справі №461/12525/15-ц (провадження № 14-190цс20) зроблено висновок, що: “розглядаючи справи щодо застосування положень статті 388 ЦК України у поєднанні з положеннями статті 1 Першого Протоколу до Конвенції, суди повинні самостійно, з урахуванням усіх встановлених обставин дійти висновку про наявність підстав для втручання у мирне володіння майном особи, що набула це майно за відплатним договором, виходячи з принципів мирного володіння майном (див. Постанову Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі №488/6211/14-ц), а також надати оцінку тягаря, покладеного на цю особу таким втручанням. Такими обставинами можуть бути, зокрема, підстави та процедури набуття майна добросовісним набувачем, порівняльна вартість цього майна з майновим станом особи, спрямованість волевиявлення учасників правовідносин та їх фактичні наміри щодо цього майна тощо”.
Конструкція, за якою добросовісний набувач втрачає майно і сам змушений шукати способи компенсації своїх втрат, є неприйнятною та покладає на добросовісного набувача індивідуальний і надмірний тягар (постанова Верховного суду від 15.03.2023 по справі № 725/1824/20).

За приписами ч. 4 ст. 376 Цивільного кодексу України об`єкт самочинного будівництва підлягає знесенню у разі, якщо продовження фізичного існування нерухомого майна (тобто збереження об`єкта) порушує права інших осіб.
Окрім того, за приписами ч. 7 ст. 376 Цивільного кодексу України об`єкт самочинного будівництва (за умови неможливості перебудови чи відмови особи від проведення перебудови) підлягає знесенню також і у разі: 1) істотного відхилення від проекту, обтяженого суперечністю суспільним інтересам або порушенням прав інших осіб; 2) істотного порушення будівельних норм і правил.
Під час вирішення питання про те, чи є відхилення від проєкту істотним і таким, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, необхідно з`ясовувати, зокрема, як впливає допущене порушення з урахуванням місцевих правил забудови, громадських і приватних інтересів на планування, забудову, благоустрій вулиці, на зручність утримання суміжних ділянок тощо.
Суд вважає за необхідне зауважити, що відповідно до ч. 7 ст. 376 Цивільного кодексу України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.
З аналізу вказаної норми вбачається, що законодавцем чітко визначено випадки, у яких відповідний орган державної влади має право на звернення до суду з певними позовними вимогами (позовом): 1) про зобов`язання особи, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову у разі наявності фактів: а) відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб; б) істотного порушення будівельних норм і правил); 2) про знесення за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво у разі наявності факту: а) якщо проведення такої перебудови є неможливим; б) особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення.

Отож, приведений перелік позовних вимог, з якими позивач вправі звертатись до суду, застосовується за наявності чітко визначених випадків та є взаємовиключними.
З викладеного вбачається, що для задоволення позову про зобов`язання знести самочинне будівництво необхідно встановити наявність таких фактів як:
- неможливість перебудови об`єкту;
- або відмова особи, яка здійснила самочинне будівництво, від такої перебудови.
Європейський суд з прав людини у справі "Іванова і Черкезов проти Болгарії" [Ivanova and Cherkezov v. Bulgaria] (№46577/15) від 21.04.2016р., вказав, що знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.
Отже, знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності. Знесення нерухомості, збудованої з істотним відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотним порушенням будівельних норм і правил (у тому числі за відсутності проекту), можливе лише за умови, що неможлива перебудова нерухомості відповідно до проекту або відповідно до норм і правил, визначених державними правилами та санітарними нормами, або якщо особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від такої перебудови.
Проте, у даній справі прокурором та/або позивачем не надано доказів неможливості перебудови об`єкта або відмови особи, яка здійснила самочинне будівництво, від такої перебудови.
Крім того, у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил знесенню самочинного будівництва передує прийняття судом рішення про зобов`язання особи, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.
В той же час рішення суду щодо проведення перебудови спірного об`єкту нерухомості відсутнє.
Також, у постанові Верховного Суду від 23.07.2024 у справі №359/1365/22 зазначено, що знесення самочинного об`єкта нерухомості відповідно до статті 376 ЦК України є крайнім заходом впливу на забудовника і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи з метою усунення порушень щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності та коли неможлива перебудова об`єкта нерухомості чи особа відмовляється від здійснення такої перебудови. Законність знесення самочинного будівництва має бути оцінена на предмет пропорційності такого втручання.
Передумовами для пред`явлення позову про знесення самочинно збудованого об`єкта передують такі дії: 1) виявлення факту самочинного будівництва об`єкта; 2) визначення такого об`єкту таким, що його перебудова з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб є неможливою; 3) винесення припису про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності; 4) встановлення факту невиконання припису протягом встановленого строку. 
В матеріалах справи відсутні докази складання органами державного архітектурно-будівельного контролю протоколів про правопорушення у сфері містобудівної діяльності та винесення приписів, в тому числі за зверненнями органів прокуратури. 

Господарський суд зауважує, що сама лише кваліфікація нерухомого майна, як об`єкта самочинного будівництва, не призводить до виникнення абсолютного наслідку у вигляді безумовного знесення такого об`єкта.
Так, за правилом ч. 3 ст. 376 Цивільного кодексу України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.
Таким чином, законом передбачено, що дефект у підставі речового права на земельну ділянку може бути нівельований зацікавленою особою шляхом одержання правовстановлюючих документів на земельну ділянку.

Варто врахувати, що конструкція, за якою добросовісний набувач втрачає майно і сам змушений шукати способи компенсації своїх втрат, є неприйнятною та покладає на добросовісного набувача індивідуальний і надмірний тягар.
З урахуванням наведеного, з матеріалів даної справи не вбачається, що втручання держави у право на мирне володіння відповідачем майном, набутим у законному порядку, має легітимну мету та здійснюється з метою захисту суспільного, публічного чи загального інтересу, а також є пропорційним між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами відповідача, який втрачає належне йому майно без будь-якої компенсації.

З огляду на викладене, господарський суд вважає за доцільне відмовити у задоволенні позовних вимог про зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю "Сікар" (код ЄДРПОУ 43542210) усунути перешкоди територіальній громаді міста Дніпра в особі Дніпровської міської ради (код ЄДРПОУ 26510514) у праві користування та розпорядження земельними ділянками: з кадастровим номером 1210100000:08:777:0351площею 0,1799 га, та несформованими сусідніми земельними ділянками площею 0,0102 га та 0,0165 га, повернути земельні ділянки з кадастровим номером 1210100000:08:777:0351 площею 0,1799 га, та сусідні несформовані земельні ділянки площею 0,0102 га та 0,0165 га шляхом знесення об`єкту самочинного будівництва: майнового комплексу (опис: літ. А-1 - будівля охорони; Б, В, Г-навіси (тимчасові); №1-3- споруди; І-замощення; дорожнє (тверде) покриття, що знаходиться за адресою: м. Дніпро, вул. Велика Діївська, 4 Д (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1440762912101).
З огляду на те, що позовні вимоги про скасування державної реєстрації права приватної власності Товариства з обмеженою відповідальністю "Сікар" (код ЄДРПОУ 43542210) на об`єкт майна - майновий комплекс (опис: літ. А-1 - будівля охорони; Б, В, Г-навіси (тимчасові); №1-3 - споруди; І-замощення; дорожнє (тверде) покриття - що знаходиться за адресою: м. Дніпро, вул. Велика Діївська, 4 Д (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1440762912101), шляхом внесення до Державного реєстру запису про відсутність права із закриттям розділу у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстраційної справи на об`єкт нерухомого майна 1440762912101, та скасування державної реєстрації права оренди на земельну ділянку з кадастровим номером з кадастровим номером 1210100000:08:777:0351 площею 0,1799 га., є похідними від розглянутої вище вимоги, у суду також відсутні підстави для їх задоволення.

Господарський суд зазначає, що враховуючи положення ч.1 ст.9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до пункту 58 рішення Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994, пункт 29).
У рішенні Суду у справі "Трофимчук проти України" від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини також зазначено, що вимога щодо обґрунтованості рішень не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.
Тому суд вважає за необхідне відзначити, що інші доводи та міркування учасників справи судом розглянуті, але до уваги та врахування при вирішенні даної справи не приймаються, оскільки на результат вирішення спору не впливають.

Як зазначалось вище, одночасно з позовом прокурором подано заяву про забезпечення позову. 
Ухвалою суду від 04.12.2025 заяву керівника Західної окружної прокуратури міста Дніпра - задоволено повністю.
Заборонено Товариству з обмеженою відповідальністю "Сікар" (код ЄДРПОУ 43542210) та будь-яким іншим особам, у тому числі суб`єктам державної реєстрації прав (державним реєстраторам, приватним та державним нотаріусам) вчиняти будь-які дії пов`язані з державною реєстрацією речових прав щодо об`єкту нерухомого майна - майнового комплексу, що знаходиться за адресою: м. Дніпро, вул. Велика Діївська, 4 Д (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1440762912101).
У випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову, суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову (ч. 9 ст. 145 Господарсько процесуального кодексу України).
В такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду (ч. 10 ст. 145 Господарсько процесуального кодексу України).
Враховуючи викладене, відповідно до ч. 9 та 10 ст. 145 Господарсько процесуального кодексу України суд вважає за необхідне зазначити про скасування заходів забезпечення позову з моменту набрання судовим рішенням законної сили.
Згідно зі ст. 129 Господарського процесуального кодексу витрати по сплаті судового збору за подання до суду позовної заяви та витрати по сплаті судового збору за подання до суду заяви про забезпечення позову покладаються на прокурора. 

Керуючись ст. ст. 2, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 185, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:
В задоволенні позову відмовити повністю.

Скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 04.12.2025, з моменту набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дня складання повного судового рішення і може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду.
Повне рішення складено 28.08.2026.

Суддя І.А. Рудь