ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 вересня 2026 року
м. Київ
справа № 686/22755/25
провадження № 61-6240св26
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Фаловської І. М.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: Публічне акціонерне товариства «Український інноваційний банк», Публічне акціонерне товариство «Український інноваційний банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Караченцева Артема Юрійовича, Публічне акціонерне товариство «Українська інноваційна компанія», Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Український інноваційний банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на продовження процедури виведення Публічного акціонерного товариства «Укрінбанк» з ринку Караченцева Артема Юрійовича на постанову Хмельницького апеляційного суду від 01 квітня 2026 року у складі колегії суддів П`єнти І. В., Корніюк А. П., Талалай О. І.,
ВСТАНОВИВ:
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У серпні 2025 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Публічного акціонерного товариства «Український інноваційний банк» (далі - ПАТ «Український інноваційний банк»), ПАТ «Український інноваційний банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Караченцева А. Ю., Публічного акціонерного товариства «Українська інноваційна компанія» (далі - ПАТ «Українська інноваційна компанія»), Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про стягнення заборгованості із заробітної плати та просив суд стягнути з ПАТ «Український інноваційний банк» заборгованість із заробітної плати в розмірі 1 489 626,72 грн; зобов`язати Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб) нарахувати та виплатити позивачу заборгованість із заробітної плати в розмірі 1 489 626,72 грн, а також сплатити належну суму єдиного соціального внеску з нарахованої заробітної плати за період з липня до грудня 2016 року для зарахування періоду в пенсійний стаж.
Короткий зміст ухвали суду першої інстанції
Ухвалою від 05 лютого 2026року Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області провадження в справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Український інноваційний банк», ПАТ «Український інноваційний банк» в особі уповноваженої особи від фонду гарантування вкладів фізичних осіб Караченцева А. Ю., ПАТ «Українська інноваційна компанія», Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Український інноваційний банк» про стягнення заборгованості із заробітної плати закрив.
Ухвалу місцевий суд мотивував тим, що відповідно до вимог частини другої статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство (неплатоспроможність), у межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про відшкодування шкоди та/або збитків, завданих боржнику; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника, у тому числі спори про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України.
Зазначив, що ухвалою від 15 травня 2020 року Господарський суд Луганської області (справа № 913/266/20) порушив провадження у справі про банкрутство ПАТ «Українська інноваційна компанія».
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.
Постановою від 01 квітня 2026 року Хмельницький апеляційний суд апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнив.
Cкасував ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 05 лютого 2026 року в частині закриття провадження у справі за позовними вимогами до відповідачів ПАТ «Український інноваційний банк», ПАТ «Український інноваційний банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Караченцева А. Ю., Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, справу в цій частині направив до місцевого суду для продовження розгляду.
Апеляційний суд керувався тим, що одним із відповідачів є Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, разом з тим, суд першої інстанції під час закриття провадження у справі щодо цього відповідача з підстав порушення справи про банкрутство ПАТ «Українська інноваційна компанія» та підвідомчості справи у зв`язку з цим господарському суду не врахував, що Фонд гарантування вкладів фізичних осіб не є особою, щодо якої порушено справу про банкрутство.
Наголосив, що набрало законної сили рішення суду, ухвалене з приводу спору між тими самими особами, про той самий предмет із тих самих підстав. А тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо закриття провадження у справі відносно Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на підставі пункту 1 частини першої статті 255 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).
Дійшов висновку, що закриваючи провадження у справі в частині вимог до ПАТ «Український інноваційний банк», ПАТ «Український інноваційний банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Караченцева А. Ю., суд першої інстанції також не взяв до уваги, що зміна найменування, організаційно-правової форми, реорганізація юридичної особи, яка має статус банку, в небанківську установу, її ліквідація не в порядку, встановленому законами України «Про банки і банківську діяльність», «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не позбавляють її статусу банку, а тому не дають правових підстав для застосування до такої юридичної особи положень Закону України «Про банкрутство» та Кодексу України з процедур банкрутства.
Вважав, що справа не містить доказів, що ПАТ «Українська інноваційна компанія» є правонаступником прав та обов`язків саме банківської установи ПАТ «Укрінбанк», в якій працював позивач.
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
У касаційній скарзі, поданій 07 травня 2026 року до Верховного Суду через підсистему «Електронний суд», ПАТ «Український інноваційний банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на продовження процедури виведення ПАТ «Український інноваційний банк» Караченцева А. Ю. просило постанову Хмельницького апеляційного суду від 01 квітня 2026 року скасувати, а ухвалу місцевого суду залишити в силі.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
Верховний Суд ухвалою від 27 травня 2026 року поновив строк касаційного оскарження, відкрив касаційне провадження, витребував справу з місцевого суду, надіслав учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснив їм право подати відзив на касаційну скаргу. 
Підставою для відкриття касаційного провадження є неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права. 
У липні 2026 року справа надійшла до Верховного Суду.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
Касаційну скаргу ПАТ «Український інноваційний банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на продовження процедури виведення ПАТ «Український інноваційний банк» Караченцева А. Ю. мотивувало тим, що суд апеляційної інстанції неправильно застосував пункт 1 частини першої статті 255 ЦПК України.
Зазначило про те, що існує суперечлива судова практика застосування норм матеріального права при визначенні статусу ПАТ «Український інноваційний банк» та ПАТ «Українська інноваційна компанія», яка полягає у суперечності висновків, викладених у постанові Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство від 16 жовтня 2024 року у справі № 913/266/20 висновкам Великої Палати Верховного Суду у постанові від 10 грудня 2019 року у справі № 925/698/16, фактичному відступу від цих висновків Великої Палати Верховного Суду, які наразі системно застосовуються у великій кількості справ.
Вважають, що ситуація, яка склалася довкола правового статусу ПАТ «Український інноваційний банк» (ПАТ «Українська інноваційна компанія»), є унікальною та становить значний суспільний інтерес.
Законодавство та судова практика визначають, що зі скасуванням рішень про введення в банку ліквідаційної процедури, процедура ліквідації продовжується Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, а повноважним суб`єктом на управління неплатоспроможним банком є уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. 
Враховуючи скасування рішень Національного банку України та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про введення в банку тимчасової адміністрації та ліквідації банку, керуючись положеннями Закону України від 13 травня 2020 року № 590-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення механізмів регулювання банківської діяльності», процедура виведення ПАТ «Український інноваційний банк» з ринку здійснюється на підставі рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 10 серпня 2020 року № 1485, яким продовжено процедуру та призначено уповноваженою особою Фонду на продовження процедури виведення ПАТ «Укрінбанк» з ринку Караченцева А. Ю. та делеговано повноваження, визначені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».
Це рішення в судовому порядку або уповноваженим органом не скасовано та є чинним. 
Водночас 15 травня 2020 року Господарський суд Луганської області постановив ухвалу у справі № 913/266/20, якою відкрив провадження у справі про банкрутство ПАТ «Українська інноваційна компанія» (місцезнаходження: вул. Сметаніна, буд. 3-А, м. Сєвєродонецьк, Луганська область, 93404, код ЄДРПОУ 05839888).
Вважає, що з постановленням цієї ухвали фактично розпочато «альтернативну» процедуру ліквідації юридичної особи, яка має той самий код 05839888, що і ПАТ «Український інноваційний банк», та зареєстрована шляхом вчинення незаконних реєстраційних дій щодо банку.
Фонд гарантування вкладів фізичних осіб та уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб оскаржили ухвалу Господарського суду Луганської області від 15 травня 2020 року у справі № 913/266/20. Проте Східний апеляційний господарський постановою від 10 листопада 2022 року та Касаційного господарського суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство постановою від 16 жовтня 2024 року у задоволенні цих скарг відмовили, а ухвалу залишили без змін.
Постанова Касаційного господарського суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство від 16 жовтня 2024 року у справі № 913/266/20, на думку заявника, є джерелом суперечливої судової практики щодо статусу ПАТ «Українська інноваційна компанія». 
Звернуло увагу на те, що у своїх поясненнях від 04 лютого 2026 року, які долучено до матеріалів справи № 686/22755/25, ПАТ «Український інноваційний банк» звертало увагу на висновки постанови від 16 жовтня 2024 року у справі про банкрутство. Проте, апеляційний суд в оскарженій постанові залишив їх поза увагою.
Наразі щодо судової практики стосовно ПАТ «Українській інноваційний банк» та ПАТ «Українська інноваційна компанія» виникла ситуація істотної правової невизначеності внаслідок ухвалення 16 жовтня 2024 року постанови Касаційного господарського суду у складі колегії з розгляду справ про банкрутство у справі № 913/266/20, яка в деяких аспектах містить висновки, діаметрально протилежні висновкам Великої Палати Верховного суду, висловленим у постанові від 10 грудня 2019 року у справі № 925/698/16.
Звернуло увагу на те, що в межах справи № 913/266/20 про банкрутство розглядаються трудові спори працівників ПАТ «Український інноваційний банк» про стягнення заборгованості.
Відзив на касаційну скаргу
22 червня 2026 року через підсистему «Електронний суд» надійшов відзив на касаційну скаргу, у якому ПАТ «Українська інноваційна компанія» просила відмовити у задоволенні касаційної скарги, мотивуючи це тим, що питання правового статусу ПАТ «Українська інноваційна компанія» / ПАТ «Український інноваційний банк» вже було остаточно вирішено Верховним Судом, зокрема у справі № 913/266/20 де Верховний Суд, переглядаючи судові рішення за касаційними скаргами уповноваженої особи ПАТ «Український інноваційний банк» та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, досліджував, чи може бути порушено провадження у справі про банкрутство юридичної особи ПАТ «Українська інноваційна компанія» (попередня назва - ПАТ «Український інноваційний банк»). 
У межах цієї судової справи № 913/266/20 колегія з розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду розглянула усі ті самі доводи уповноваженої особи ПАТ «Український інноваційний банк», які зазначено і в касаційній скарзі у цій справі, здійснила аналіз усіх актів Національного банку України та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнятих відносно ПАТ «Український інноваційний банк», врахувала преюдиційні судові рішення, прийняті за результатами оскарження таких актів, а також правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 10 грудня 2019 року у справі № 925/698/16 та Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 03 серпня 2018 року у справі № 910/8117/17.
Вирішуючи правову проблему щодо статусу ПАТ «Український інноваційний банк» / ПАТ «Українська інноваційна компанія», з метою забезпечення принципу правової визначеності Верховний Суд у своїй постанові від 16 жовтня 2024 року у справі № 913/266/20, врахував висновки сформовані Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 10 грудня 2019 року у справі № 925/698/16 виснував, що ПАТ «Український інноваційний банк» та ПАТ «Українська інноваційна компанія» є однією й тією ж юридичною особою, з одним й тим самим ідентифікаційним кодом 05839888 і єдиним обсягом прав та обов`язків. З огляду на бездіяльність національного регулятора - Національного банку України в питанні відновлення банківської ліцензії ПАТ «Українська інноваційна компанія», а також порядку подальшого виведення неплатоспроможного банку з ринку, зокрема не прийняття ним нових рішень про виведення неплатоспроможного банку з ринку, до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та уповноваженої ним особи на виведення банку з ринку не перейшли повноваження управителя такої юридичної особи, тому саме в даному конкретному випадку щодо діяльності ПАТ «Українська інноваційна компанія» доцільною вбачається ліквідація цієї юридичної особи на підставі положень Кодексу України з процедур банкрутства в порядку визнання позивача банкрутом.
Звернуло увагу на те, що Верховний Суд послідовно та неодноразово у своїй судовій практиці виснує, що ПАТ «Український інноваційний банк» та ПАТ «Українська інноваційна компанія» є однією й тією ж юридичною особою з одним й тим самим ідентифікаційним кодом 05839888, а зміни до статуту товариства не є реорганізацією в розумінні банківського законодавства і не впливають на обсяг прав та обов`язків відповідної юридичної особи щодо зобов`язань, які виникли до внесення відповідних змін до її статуту (постанови: від 11 серпня 2025 року у cправі № 913/266/20 (908/387/19); від 21 серпня 2025 року у справі № 913/266/20 (913/119/21); від 07 серпня 2025 року у cправі № 913/266/20(913/111/21), від 29 жовтня 2025 року у справі № 913/266/20 (442/1520/18), від 28 жовтня 2025 рок у справі № 913/266/20 (711/8269/17, від 11 серпня 2025 року у справі № 913/266/20 (908/387/19, від 20 березня 2025 року у справі № 902/538/16, від 20 березня 2025 року у справі № 909/578/17, від 18 лютого 2025 року у справі № 915/741/21, від 26 лютого 2025 року у справі № 908/401/18, від 28 січня 2025 року у справі № 921/534/23).
Зазначило, що питання правової ідентичності ПАТ «Український інноваційний банк» та ПАТ «Українська інноваційна компанія» вже було предметом судової оцінки та отримало остаточне вирішення Верховним Судом. Відповідні висновки мають преюдиційне значення для цієї справи та не можуть повторно ставитися під сумнів уповноваженою особою ПАТ «Український інноваційний банк» шляхом подання апеляційних чи касаційних скарг у межах інших процесуальних питань. 
Доводи скаржника фактично не спрямовані на захист самостійного порушеного права чи охоронюваного законом інтересу, а зводяться до повторного заперечення правової позиції, яка вже була сформована Верховним Судом у справі № 913/266/20 та пов`язаних із нею справ. Такий підхід суперечить принципу правової визначеності, обов`язковості судового рішення та недопустимості перегляду остаточних судових актів у спосіб, не передбачений процесуальним законом. Водночас дії уповноваженої особи ПАТ «Український інноваційний банк» щодо оскарження постанови апеляційної інстанції виключно з мотивів, яким уже була надана правова оцінка Верховним Судом, зокрема у постанові від 16 жовтня 2024 року у справі № 913/266/20, свідчать не про реалізацію права на судовий захист, а про намагання ініціювати повторний перегляд остаточних висновків Верховного Суду в обхід установленої законом процедури.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Суди встановили, що ухвалою від 15 травня 2020 року Господарський суд Луганської області у справі № 913/266/20 відкрив провадження у справі про банкрутство ПАТ «Українська інноваційна компанія».
ОСОБА_1 неодноразово звертався до суду з позовом про стягнення заборгованості із заробітної плати.
Рішенням від 11 жовтня 2017 року Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Хмельницької області від 06 лютого 2018 року, у справі № 686/2676/17 за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Українська інноваційна компанія», третя особа - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про стягнення заборгованості із заробітної плати, позов задовольнив частково. 
Стягнув з ПАТ «Українська інноваційна компанія» на користь ОСОБА_1 223 262,49 грн заборгованості із заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, з яких підлягають вирахуванню обов`язкові платежі та внески. У решті позову відмовив. Стягнув з ПАТ «Українська інноваційна компанія» в дохід держави судовий збір у розмірі 2 232,62 грн.
Постановою від 26 лютого 2020 року Верховний Суд рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 жовтня 2017 року та постанову Апеляційного суду Хмельницької області від 06 лютого 2018 року у справі № 686/2676/17 скасував і ухвалив нове судове рішення про відмову у позові.
Постанову Верховний Суд мотивував тим, що справа не містить будь-яких доказів на підтвердження переходу до ПАТ «Українська інноваційна компанія» прав та обов`язків саме банківської установи - ПАТ «Український інноваційний банк», в якій працював позивач. Отже, зазначені обставини спростовують доводи позивача про наявність у нього на час звернення з позовом до суду правових підстав для стягнення з ПАТ «Українська інноваційна компанія» заборгованості із заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Таким чином, позивач пред`явив позов до неналежного відповідача ПАТ «Українська інноваційна компанія», а клопотання про заміну цього відповідача належним чи про залучення до участі в справі ПАТ «Український інноваційний банк» як співвідповідача не заявляв, а тому висновки суду першої та апеляційної інстанції про часткове задоволення позовних вимог є помилковими.
У червні 2020 року ОСОБА_1 звертався до суду з позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про стягнення заробітної плати (справа № 686/15829/20).
Заочним рішенням від 18 грудня 2020 року Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області у справі № 686/15829/20 позов ОСОБА_1 задовольнив. Стягнув з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на користь ОСОБА_1 636 417,05 грн заборгованості із заробітній платі з відрахуванням обов`язкових платежів.
Постановою від 14 грудня 2022 року Хмельницький апеляційний суд у справі № 686/15829/20 рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 18 грудня 2020 року скасував, в позові ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про стягнення заробітної плати відмовив.
Апеляційний суд керувався тим, що позов пред`явлено до неналежного відповідача, оскільки ОСОБА_1 не перебував у трудових відносинах з Фондом гарантування вкладів фізичних осіб і відповідач не є у розумінні закону роботодавцем, який на підставі статей 83, 115, 116, 117 КЗпП України повинен виплатити заробітну плату, компенсацію за невикористану відпустку та відповідати за затримку розрахунку при звільненні.
Також, у березні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Український інноваційний банк» Караченцева А. Ю., треті особи - ПАТ «Український інноваційний банк», ПАТ «Українська інноваційна компанія», Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про стягнення заборгованості із заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, зобов`язання нарахувати єдиний соціальний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (справа № 686/5485/23).
Рішенням від 18 березня 2025 року Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області у справі № 686/5485/23, залишеним без змін постановою Хмельницького апеляційного суду від 19 червня 2025 року, в задоволенні позову відмовив. 
Суди першої та апеляційної інстанцій № 686/5485/23 керувалися тим, що в цій цивільній справі за позовом до банку, від імені якого в межах повноважень Фонду гарантування вкладів фізичних осіб діє уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, належним відповідачем вона не є. Належним відповідачем у цій справі є банк, від імені якого діє уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію, тобто ПАТ «Український інноваційний банк».
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
За пунктом 3 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Межі розгляду справи судом 
Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України суд касаційної інстанції скаргу розглядає за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Згідно з частиною першою, другою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Частини перша, третя статті 406 ЦПК України передбачають, що ухвали судів першої та апеляційної інстанцій можуть бути оскаржені в касаційному порядку у випадках, передбачених пунктами 2, 3 частини першої статті 389 цього Кодексу. Касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанцій розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції.
Верховний Суд переглядає постанову суду апеляційної інстанції лише в частині вимог до ПАТ «Український інноваційний банк», ПАТ «Український інноваційний банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Караченцева А. Ю., Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.
Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначають ЦПК України та інші закони України, які встановлюють зміст, форму, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.
Стаття 2 ЦПК України визначає, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Стаття 124 Конституції України закріплює, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.
Судова юрисдикція - це інститут права, покликаний розмежовувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.
У статті 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.
Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне, а по-друге, - суб`єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).
Відповідно до пункту 8 частини першої статті 20 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи про банкрутство (неплатоспроможність) та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність), у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника.
У січні 2013 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» у редакції Закону України N 4212-VI (зі змінами, внесеними Законом України № 5405-VI).
Частиною четвертою статті 10 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (у редакції, чинній станом на час внесення змін до закону) передбачено, що суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; про сплату податків, зборів (обов`язкових платежів); стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, а також визнання недійсними рішень державних органів, пов`язаних з майновими вимогами до боржника.
Отже, з 19 січня 2013 року ГПК України встановило для господарського суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, підвідомчість усіх майнових спорів.
21 квітня 2019 року набрав чинності Кодекс України з процедур банкрутства, частиною другою статті 7 якого передбачено, що господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство (неплатоспроможність), у межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про відшкодування шкоди та/або збитків, завданих боржнику; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника, у тому числі спори про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України.
Як встановили суди попередніх інстанцій, ухвалою від 15 травня 2020 року Господарський суд Луганської області відкрив провадження у справі № 913/266/20 про банкрутство ПАТ «Українська інноваційна компанія». Ввів процедуру розпорядження майном строком на сто сімдесят календарних днів, до 01 листопада 2020 року. Розпорядником майна призначив арбітражного керуючого Дашко І. В.
На офіційному веб-сайті Господарського суду Луганської області в мережі Інтернет 15 травня 2020 року оприлюднено оголошення про порушення справи про банкрутство ПАТ «Українська інноваційна компанія».
Визначення юрисдикційності усіх майнових спорів господарському суду, який порушив справу про банкрутство, має на меті як усунення правової невизначеності, так і захист прав кредитора, який може, за умови своєчасного звернення, реалізувати свої права і отримати задоволення своїх вимог, та дотримання прав боржника щодо визначення обсягу кредиторської заборгованості та черговості її погашення.
ЦПК України передбачено ситуації, коли таке провадження не могло бути закінчене у цивільному процесуальному порядку.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Разом з тим, як правильно зазначив апеляційний суд, одним із відповідачів у справі, яка переглядається, є Фонд гарантування вкладів фізичних осіб.
Закриваючи провадження у частині вимог до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, суд першої інстанції не врахував, що Фонд не особою, відносно якої порушено справу про банкрутство, а тому дійшов помилкового висновку про закриття провадження у справі відносно Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України.
Верховний Суд також погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про відсутність підстав для закриття провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України в частині вимог до ПАТ «Український інноваційний банк» та ПАТ «Український інноваційний банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Караченцева А. Ю., з огляду на таке.
Верховний Суд, вирішуючи правову проблему щодо статусу ПАТ «Український інноваційний банк» / ПАТ «Українська інноваційна компанія» та з метою забезпечення принципу правової визначеності, у своїй постанові від 16 жовтня 2024 року у справі № 913/266/20, врахувавши висновки сформовані Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 10 грудня 2019 року у справі № 925/698/16 виснував, що ПАТ «Український інноваційний банк» та ПАТ «Українська інноваційна компанія» є однією й тією ж юридичною особою, з одним й тим самим ідентифікаційним кодом 05839888 і єдиним обсягом прав та обов`язків. З огляду на бездіяльність національного регулятора - Національного банку України в питанні відновлення банківської ліцензії ПАТ «Українська інноваційна компанія», а також порядку подальшого виведення неплатоспроможного банку з ринку, зокрема не прийняття ним нових рішень про виведення неплатоспроможного банку з ринку, до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та уповноваженої ним особи на виведення банку з ринку не перейшли повноваження управителя такої юридичної особи, тому саме в даному конкретному випадку щодо діяльності ПАТ «Українська інноваційна компанія» доцільною вбачається ліквідація цієї юридичної особи на підставі положень Кодексу України з процедур банкрутства в порядку визнання позивача банкрутом.
Таким чином, Верховний Суд послідовно та неодноразово у своїй судовій практиці висновував, що ПАТ «Український інноваційний банк» та ПАТ «Українська інноваційна компанія» є однією й тією ж юридичною особою з одним й тим самим ідентифікаційним кодом 05839888, а зміни до статуту товариства не є реорганізацією в розумінні банківського законодавства і не впливають на обсяг прав та обов`язків відповідної юридичної особи щодо зобов`язань, які виникли до внесення відповідних змін до її статуту. 
Справа, що переглядається, не містить будь-яких доказів на підтвердження переходу до ПАТ «Українська інноваційна компанія» прав та обов`язків саме банківської установи - ПАТ «Український інноваційний банк», в якій працював позивач. 
Отже, правових підстав як для стягнення з ПАТ «Українська інноваційна компанія» заборгованості із заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, так і для вирішення цього спору в межах справи про банкрутство ПАТ «Українська інноваційна компанія» немає.
Крім того, позивач неодноразово звертався до суду з позовом за захистом своїх трудових прав та суди, відмовляючи у позові з підстав звернення до неналежного відповідача, зазначили про те, що у цих правовідносинах належним відповідачем є саме ПАТ «Український інноваційний банк».
Також Верховний Суд звертає увагу на те, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 910/12294/16 (провадження № 12-9зг18) указала: «56. Банк, який виводиться з ринку, до моменту державної реєстрації його припинення не позбавлений правосуб`єктності і може виступати учасником різних правовідносин. Від імені банку у цих правовідносинах діє уповноважена особа Фонду, виконуючи функції виконавчого органу банку (керівника Банку).
57. Отже, відносини між сторонами господарських договорів, у яких бере участь банк, якого як керівник представляє уповноважена особа Фонду, є приватноправовими. У цих правовідносинах Фонд та його уповноважена особа, діючи від імені Банку, не має жодних владних повноважень щодо іншої сторони цих правочинів. Уповноважена особа Фонду не виступає у цих правовідносинах як самостійний суб`єкт, а Фонд не набуває самостійних прав й обов`язків, оскільки він діє на підставі закону від імені Банку. Представництво банку Фондом ґрунтується на приписах Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».
Ураховуючи, що представництво банку Фондом гарантування вкладів фізичних осіб ґрунтується на приписах Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», ПАТ «Український інноваційний банк» на час розгляду справи в судах не позбавлений правосуб`єктності і може виступати учасником різних правовідносин представником якого є уповноважена особа Фонду на здійснення ліквідації ПАТ «Український інноваційний банк», отже, зобов`язувати вчинити дії та стягувати заборгованість із заробітної плати та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні слід з ПАТ «Український інноваційний банк», а не з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб чи з уповноваженої особи Фонду на здійснення ліквідації ПАТ «Український інноваційний банк» (фактичного керівника банку), які не виступають у цих правовідносинах як самостійні суб`єкти (див. постанову Верховного Суду від 27 травня 2026 року у справі № 761/36941/20, провадження № 61-8071св25).
Отже, доводи касаційної скарги не підтвердилися під час перегляду справи та свідчать лише про незгоду з правовою позицією, яка вже була сформована Верховним Судом у справі № 913/266/20 та пов`язаних із нею справ. 
Наведеним у касаційній скарзі мотивам уповноваженої особи ПАТ «Український інноваційний банк» уже була надана правова оцінка Верховним Судом, зокрема у постанові від 16 жовтня 2024 року у справі № 913/266/20.
Ураховуючи викладене підстав для закриття провадження у справі у частині вимог до ПАТ «Український інноваційний банк», ПАТ «Український інноваційний банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Караченцева А. Ю., Фонду гарантування вкладів фізичних осіб не було, оскаржена ухвала апеляційного суду є законною та обґрунтованою та постановлена з дотриманням норм пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України, а підстав для її скасування немає.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Зважаючи на надану оцінку аргументам заявника та висновкам суду апеляційної інстанції, Верховний Суд вважає касаційну скаргу необґрунтованою, а тому ухвалу апеляційного суду слід залишити без змін.
Щодо судових витрат
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
Оскільки у задоволенні касаційної скарги відмовлено, підстав для розподілу судових витрат, понесених заявником у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, немає.
Керуючись статтями 402, 409, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Український інноваційний банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на продовження процедури виведення Публічного акціонерного товариства «Укрінбанк» з ринку Караченцева Артема Юрійовича залишити без задоволення.
Ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 01 квітня 2026 року залишити без змін. 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді: | С. Ю. Мартєв   С. О. Карпенко   І. М. Фаловська