П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 липня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/27427/25	
перша інстанція: суддя Аракелян М.М.,
повний текст судового рішення
складено 18.05.2026, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючої-судді – Казанчук Г.П.
суддів – Градовського Ю.М., Єщенка О.В.
розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одеса апеляційну скаргу НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18 травня 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВИКЛАД ОБСТАВИН :

ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ), в якому просила суд:
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо невиплати ОСОБА_3 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 25.11.2023 року по 08.08.2025 року включно;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 24.11.2023 року по 08.08.2025 року включно відповідно до вимог Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08 лютого 1995 року №100;
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що ОСОБА_2 проходила військову службу за контрактом у Державній прикордонній службі України. Відповідно до наказу начальника НОМЕР_1 прикордонного загону № 691-ОС від 24.11.2023 року була звільнена та в подальшому була виключена зі списків особового складу та знята з усіх видів забезпечення. На виконання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду по справі №420/38778/24 від 22.07.2025 року Військову частину НОМЕР_2 зобов`язано здійснити їй перерахунок та виплату грошової компенсації за невикористану щорічну основну відпустку за 2023 рік з включенням до складу місячного грошового забезпечення для її нарахування додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» та 08.08.2025 року виплачено кошти у сумі 5 390, 00 грн. Позивачка звернулася до відповідача по справі з вимогою нарахувати та виплатити середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні з військової служби. Відповіді від відповідача не отриманно. Оскільки позивачку було виключено зі списків особового складу 24.11.2023 року, а виплати відповідачем здійснено 08.08.2025 року, то відповідачем затримано розрахунок при звільненні з військової служби.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 18 травня 2026 року адміністративний позов ОСОБА_1 до НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) у вигляді невиплати ОСОБА_3 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
Зобов`язано НОМЕР_1 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 24.11.2023 року по 24.05.2024 року включно у сумі 5373(п`ять тисяч триста сімдесят три)грн. 14 коп.
У задоволенні іншої частини вимог відмовлено.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на отримання середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні.
Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, НОМЕР_1 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просить скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що з урахуванням бюджетного характеру фінансування військової частини, необхідності опрацювання судового рішення фінансовим органом, здійснення розрахунку, оформлення платіжних документів і проведення платежу через відповідні фінансово-казначейські процедури, такий строк не може свідчити про винну, свавільну або протиправну бездіяльність НОМЕР_1 прикордонного загону.

Рух справи в апеляційній інстанції:
Ухвалами П`ятого апеляційного адміністративного суду від 11.06.2026 року відкрито апеляційне провадження і призначено справу до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження.
Відповідно до вимог статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі – КАС України) суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
За правилами частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, суд апеляційної інстанції, -

УСТАНОВИВ:

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду, що ОСОБА_2 проходила військову службу за контрактом у Державній прикордонній службі України.
Відповідно до витягу з наказу начальника НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 26.11.2023 року №695-ОС старшого лейтенанта ОСОБА_1 згідно наказу від 24.11.2023 року №691-ОС виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення. У наказі, зокрема, зазначено: «Вислуга років на 24 листопада 2023 року становить: календарна військова: 14р 05м 06дн; пільгова військова: 03р 09м 05дн; всього військова: 18р 02м 11дн. Відповідно до абзацу 3 пункту 14 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» виплатити грошову компенсацію за 20 (двадцять) невикористаних днів щорічної основної відпустки за 2022 рік та 15 (п`ятнадцять) невикористаних днів щорічної основної відпустки за 2023 рік. Відповідно до наказу Міністерства внутрішніх справ України від 25.06.2018 № 558 (з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704, наказу Адміністрації Державної прикордонної служби України від 06.01.2022 № 10 (№ 9-22-ос) підлягають виплаті всі види грошового забезпечення за прослужений період в поточному році в повному обсязі. Відповідно до вимог пункту 1, 4 глави 9 розділу V «Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 25.06.2018 № 558, виплатити грошову допомогу у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 14 (чотирнадцять) повних календарних років служби. Грошову допомогу на оздоровлення за 2023 рік отримала. Остаточною датою закінчення проходження військової служби вважати 24 листопада 2023 року. Направити старшого лейтенанта ОСОБА_4 для постановки на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_1 . Підстава: наказ начальника НОМЕР_1 прикордонного загону від 24.11.2023 № 691-ос, рапорт старшого лейтенанта ОСОБА_1 від 23.11.2023 № 43/27684/23-Вн»(а.с.8).
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 20.03.2025 року у справі №420/38778/24 адміністративний позов ОСОБА_1 до НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії задоволено; зобов`язано НОМЕР_1 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_3 грошової компенсації за невикористану щорічну основну відпустку за 2022, 2023 роки з включенням до складу місячного грошового забезпечення для її нарахування додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».
Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 22.07.2025 року у справі №420/38778/24 рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20 березня 2025 року по справі № 420/38778/24 скасовано.
Прийнято нову постанову, якою позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) щодо невключення щомісячної додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» до складу суми місячного грошового забезпечення, з якого ОСОБА_3 нараховувалась та виплачувалась грошова компенсація за невикористані дні оплачуваних щорічних відпусток за 2023 рік.
Зобов`язано НОМЕР_1 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_3 грошової компенсації за невикористану щорічну основну відпустку за 2023 рік з включенням до складу місячного грошового забезпечення для її нарахування додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».
В решті позовних вимог відмовлено.
В матеріалах справи міститься скріншот про надходження на банківський рахунок позивача 08.08.2025 року суми 5390,00грн. – призначення платежу (мовою оригіналу): «Виконання ріш. суду від 22.07.25р. по Справі №420/38778/24, П`ятий апел.адм.суд.; грош.компенс. за невик. щоріч. основ.відпус. військовослужбовця (а.с.11).
25.07.2025 року позивач звернулася із заявою до начальника НОМЕР_1 прикордонного загону, в якій просила виконати рішення суду від 22.07.2025 року №420/38778/24; направити довідку-розрахунок нарахованих та виплачених сум згідно зазначеного рішення суду; нарахувати та виплатити середній заробіток у зв`язку з несвоєчасним розрахунком при звільненні (а.с.10).
Заява направлена на електронну адресу відповідача, згідно скріншоту електронної скриньки позивача (а.с.24-25).
Відповіді на вищевказану заяву позивач не отримувала, доказів зворотнього матеріали справи не містять.
Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача у вигляді ненарахування та невиплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 24.11.2023 року по 08.08.2025 року включно, позивач звернулася до суду із позовом.
Приписами частини 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За правилами пункту 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 року №1153/2008, після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання.
Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.
Питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців та прирівняних до них осіб (зокрема, затримку виплати грошового забезпечення) не врегульовані положеннями спеціального законодавства про порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення. В той же час такі питання врегульовані КЗпП України.
Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.
Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.
Таким чином, законодавство про працю імперативно покладає на роботодавця обов`язок провести повний розрахунок із працівником у день його звільнення, виплативши всі належні йому суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо).
Невиконання цього обов`язку є підставою для притягнення роботодавця до відповідальності, встановленої статтею 117 КЗпП України.
Слід враховувати, що згідно статті 117 КЗпП України (в редакції до 19.07.2022 року) в разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Відповідно до статті 117 КЗпП України (в редакції з 19.07.2022 року) у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.
Зі змісту чинної норми 117 КЗпП України вбачається, що законодавець установив максимальну межу періоду, за який нараховується компенсація за затримку розрахунку. Очевидною метою такого законодавчого втручання є забезпечення правової визначеності та запобігання ситуаціям, за яких розмір відповідальності роботодавця міг досягати надмірних значень, що не відповідало б принципу пропорційності. Таким чином, законодавець врегулював критерій «період затримки (прострочення)», установивши для нього граничну межу.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 жовтня 2025 року у справі №489/6074/23 зроблено висновок про те, що обмеження періоду нарахування відшкодування за затримку розрахунку при звільненні шістьма місяцями, запроваджене до статті 117 КЗпП України Законом №2352-IX, установлює максимальну межу відповідальності роботодавця. Ця законодавча межа не нівелює фундаментальних принципів розумності, справедливості та пропорційності, а також не змінює компенсаційного характеру відповідної виплати.
Розглядаючи спори про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні після 19 липня 2022 року, необхідно брати до уваги співмірність заявленої до стягнення суми відшкодування з огляду на конкретні обставини справи. При здійсненні такої оцінки необхідно керуватися критеріями, встановленими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц (зокрема, враховувати розмір простроченої заборгованості, її співвідношення із середнім заробітком, поведінку сторін тощо) для забезпечення справедливого балансу інтересів сторін трудових правовідносин. Розмір відшкодування суд може зменшити незалежно від ступеня задоволення позовних вимог про стягнення належних звільненому працівникові сум. Однак загальний період нарахування компенсації не може перевищувати шести місяців.
Визначаючи розмір середнього заробітку, суд першої інстанції зазначив, що сума середнього грошового забезпечення за період з 24.11.2023 року по 24.05.2024 року включно становить 5373,14 грн.
Щодо наведеного обрахунку, колегія суддів зазначає наступне.
Перш за все, апеляційний суд звертає увагу на межі апеляційного розгляду даної справи, згідно якої апеляційна скарга подана лише в частині задоволених позовних вимог, натомість щодо позовні вимоги, у яких судом першої інстанції було відмовлено, апеляційним судом не переглядаються.
Апеляційний суд, з огляду на приписи Порядку №100, враховує, що згідно наданої довідки №71 від 31.01.2024 (а.с. 9), середньоденне грошове забезпечення позивача за останні 2 місяці перед звільненням (з урахуванням виплат у вересні 2023 року та жовтні 2023 року без урахування підйомної допомоги та додаткової винагороди за постановою ПКМУ №168) становить 1124,96 грн. (вересень 2025 року 34359,12 грн.+жовтень 2023 року 34263,70 грн. = 68622,82/61 к.д. = 1124,96 грн.).
З метою правильного визначення розміру відшкодування у зв`язку з несвоєчасним розрахунком позивача, колегія суддів враховує, що перераховане на користь позивача грошове забезпечення поза межами строків становить у сумі 5390,00 гривень.
З урахуванням наведеного розміру середньоденного заробітку, середній заробіток позивача з 24.11.2023 року по 24.05.2024 року за шість місяців (183 календарних дня) становить 205867,68грн. (1124,96*183=205867,68).
Як свідчать обставини справи, несвоєчасно виплачені суми грошового забезпечення становлять 2,61% ((5390грн. х 100) : 205867,68грн).
Отже, невиплачене у строки, передбачені Положенням від 10.12.2008 року №1153/2008 та статтею 116 КЗпП України, грошове забезпечення складає 2.61 % від належного позивачу на момент виключення зі списків особового складу грошового забезпечення.
Таким чином, з метою дотримання співмірності між розміром середнього заробітку, пов`язаного із затримкою розрахунку при звільненні та часткою невиплаченого грошового забезпечення, нарахуванню на користь позивача підлягає середнє грошове забезпечення у розмірі 5373,14грн. (1124,96грн. х 183 календарних дні х 2,61%) відшкодування в порядку статті 117 КЗпП України.
Враховуючи викладене, колегія суддів встановила, що розрахунок, здійснений судом першої інстанції, відповідає вимогам чинного законодавства.
У зв`язку із зазначеним, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність протиправної бездіяльності щодо невиплати компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати індексації грошового забезпечення.
Несвоєчасне нарахування сум грошового забезпечення відбулось у зв`язку з неправомірним нарахуванням позивачу індексації грошового забезпечення, що встановлено судовим рішенням, тобто з вини органу, що виплачує грошове забезпечення, а тому позивач має право на отримання компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення.
Отже, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно вирішив спір про наявність права у позивача на стягнення середнього заробітку за своєчасно не виплачене грошове забезпечення та компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати індексації грошового забезпечення, натомість доводи апеляційної скарги не спростовують вказаного висновку суду першої інстанції, а тому у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.
Згідно ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищенаведене, розподіл судових витрат не проводиться.
Керуючись статтями 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18 травня 2026 року у справі № 420/27427/25 залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуюча суддя Г.П. Казанчук

Суддя Ю.М. Градовський

Суддя О.В. Єщенко