ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2026 року 
м.Черкаси 

Справа № 697/1297/25		
Провадження № 22-ц/821/1226/26		
Категорія: 308020000 	  	

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Карпенко О.В.
суддів  Сіренка Ю.В., Василенко Л.І.
за участю секретаря Руденко А.О.

учасники справи: 
позивач: Уманський національний університет в інтересах Відокремленого структурного підрозділу «Канівський фаховий коледж культури і мистецтв Уманського національного університету ім. Павла Тичини»,
представник позивача: Константінова Тетяна Миколаївна,
відповідач:  ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1  на рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 17 березня 2026року (ухваленого під головуванням судді Скирди Б.К. в приміщенніКанівського міськрайонного суду Черкаської області, повний текст рішення суду виготовлено 17 березня 2026 року) у справі за позовом Уманського національного університету в інтересах Відокремленого структурного підрозділу «Канівський фаховий коледж культури і мистецтв Уманського національного університету ім. Павла Тичини» до ОСОБА_1 про стягнення понесених витрат по оплаті комунальних послуг, - 

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2025 року Уманський державний педагогічний університет імені Павла Тичини в інтересах ВСП «Канівський фаховий коледж культури і мистецтв Уманського державного педагогічного університету ім. Павла Тичини» звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення понесених витрат по оплаті комунальних послуг.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідно до Положення про користування гуртожитком «Відокремленого структурного підрозділу «Канівський фаховий коледж культури і мистецтв Уманського державного педагогічного університету ім. П. Тичини» гуртожиток закладу освіти є частиною його цілісного майнового комплексу, керівництво яким здійснює керівник такого закладу.
Відповідно до Положення, з особою укладається договір найму жилого приміщення в гуртожитку. Мешканці гуртожитку зобов`язані своєчасно та у повному обсязі відповідно до договору найму жилого приміщення в гуртожитку закладу освіти сплачувати плату за проживання, комунальні послуги. Плата за проживання у гуртожитку коледжу вноситься мешканцями у порядку та строки, встановлені договором найму жилого приміщення у гуртожитку коледжу.
Згідно Договору найму житла в гуртожитку № 06 від 26.01.2021, наймач зобов`язується вносити щомісяця до 25 числа наступного періоду плату за житло, якщо інше не встановлено законодавством.
Протягом тривалого терміну відповідач не сплачує оплату за житлово-комунальні послуги за проживання в гуртожитку у повному обсязі, а тому станом на 30.04.2025 утворилась заборгованість у розмірі 54046,83 грн.
Відповідно до умов Договору, позивач має право вимагати виселення у разі несплати за житло. Договір припиняється достроково у випадку несплати за проживання понад 2 місяці.
Позивач звертає увагу на те, що гуртожиток, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , має статус учнівського та перебуває у власності держави в особі Міністерства освіти та науки України. Даний гуртожиток переданий на баланс «Відокремленого структурного підрозділу «Канівський фаховий коледж культури і мистецтв Уманського державного педагогічного університету ім. П. Тичини».
Вартість за спожиті комунальні послуги справляється з мешканців гуртожитку, як відшкодування взятих зобов`язань за договорами, укладеними між позивачем та підприємствами надавачами або виробниками послуг, укладених на відповідні періоди. Тарифи на житлово-комунальні послуги визначені в договорах.
Відповідач протягом тривалого часу не сплачує плату за житло, внаслідок чого утворилася значна заборгованість, що свідчить про неналежне виконання відповідачем умов договору.
ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , тобто має постійне місце проживання. Виселення відповідачки з гуртожитку дійсно призводить до втручання в її житлові права, однак вказане втручання переслідує законну мету, відповідає вищенаведеним вимогам закону, які є чіткими, зрозумілими і передбачуваними, відповідає умовам укладеного між сторонами договору, Положенню про гуртожиток та Правилам проживання в ньому. Починаючи з 2021 року, відповідач належним чином не виконує взяті на себе зобов`язання, навчальний заклад не являється прибутковою організацією та фінансується з державного бюджету, а тому тягар утримання майна та сплату послуг, якими користується відповідач, є для коледжу надмірним.
В зв`язку з вищевикладеним позивач просив суд:
стягнути з ОСОБА_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , яка є наймачем житла в гуртожитку, на користь ВСП «Канівський фаховий коледж культури і мистецтв Уманського державного педагогічного університету ім. П. Тичини» заборгованість за житлово-комунальні послуги в розмірі 54046,83 грн.;
розірвати договір найму житла в гуртожитку № НОМЕР_1 від 26.01.2021, укладений між ОСОБА_1 та ВСП «Канівський фаховий коледж культури і мистецтв Уманського державного педагогічного університету ім. П. Тичини» та виселити ОСОБА_1 з кімнати АДРЕСА_3 без надання іншого приміщення.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 17.03.2026 позовні вимоги Уманського національного університету в інтересах Відокремленого структурного підрозділу «Канівський фаховий коледж культури і мистецтв Уманського національного університету ім. П. Тичини» - задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Відокремленого структурного підрозділу «Канівський фаховий коледж культури і мистецтв Уманського національного університету» заборгованість за житлово-комунальні послуги в розмірі 54 046,83 грн.
В іншій частині позовних вимог – відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Відокремленого структурного підрозділу «Канівський фаховий коледж культури і мистецтв Уманського національного університету» сплачений судовий збір у розмірі 2 422,40 грн. 

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить змінити рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 17.03.2026, у зв`язку з невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильним застосуванням норм матеріального та порушенням норм процесуального права та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково в сумі 26000,00 грн.
Вважає, що при вирішенні справи, суд першої інстанції неправильно та виключно помилково прийшов до висновку про задоволення заявлених вимог в частині стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги на користь позивача в розмірі 54 046,83 грн.
Так, розрахунок споживання повинен бути належно обрахований, погоджений та затверджений між сторонами договірних умов, проте визначена сума 54046,83 грн. є завищеною, обрахунок споживання не є обґрунтованим.
Крім того, умови договору не містять розміру, який стосується сплати стороною договору, а саме розміру житлово-комунальних послуг. Сторона договору не забезпечила скаржника засобами обліку спожитих послуг. Договір не погоджений студентською радою навчального закладу, не прийнято до уваги ту обставину, що скаржниця є багаторічною викладачкою цього навчального закладу, а зараз пенсіонером, який не має іншого житла.
Також, залишено поза увагою дозволені розміри щодо стягнення вартості проживання у гуртожитку навчального закладу саме з осіб викладацького складу, до яких відноситься скаржниця з урахуванням виходу на заслужений відпочинок, як колишній викладач, що повинно бути погоджено керівником закладу та із студентською радою навчального закладу.
Позивачем не застосовано залучення субсидії по оплаті житлово-комунальних послуг, які могли бути спожиті скаржницею, не доведено об`єм та обсяг спожитих послуг. За таких обставин вважає, що суд першої інстанції в цій частині рішення допустив помилку, внаслідок чого рішення підлягає скасуванню.

Відзив на апеляційну скаргу 

У відзиві на апеляційну скаргу, який надійшов через систему «Електронний суд» до Черкаського апеляційного суду 21.06.2026, представник ВСП «Канівський фаховий коледж культури і мистецтв Уманського національного університету ім. П. Тичини» Константінова Т.М., вважаючи доводи апеляційної скарги необґрунтованими та безпідставними, а оскаржуване рішення законним і обґрунтованим, просила у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Фактичні обставини справи 

Як вбачається з матеріалів справи, 26.01.2021 між Канівським фаховим коледжем культури і мистецтв Уманського державного педагогічного університету імені Павла Тичини – відокремлений структурний підрозділ університету та ОСОБА_1 укладено Договір № 06 найму житла в гуртожитку, відповідно до якого наймодавець надає наймачу за плату в тимчасове користування житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_2 (п.1.1. Договору) (а.с.14-17).
Відповідно до п.1 розділу І Положення про користування гуртожитком Відокремленого структурного підрозділу «Канівський фаховий коледж культури і мистецтв Уманського державного педагогічного університету ім. П. Тичини» затвердженого Директором коледжу В. Тихомиром 31.08.2021, гуртожиток закладу освіти є частиною його цілісного майнового комплексу, керівництво яким здійснює керівник такого закладу (а.с.9-13).
Гуртожиток коледжу використовується для проживання здобувачів вищої та фахової передвищої освіти під час навчання у закладі освіти за очною (денною), заочною формою здобуття освіти, які не мають постійного місця проживання за місцем розташування закладу освіти (п.1 розділу ІІ Положення).
Як вбачається з інформації про нарахування квартплати та комунальних послуг з 01.01.2021 по 31.03.2025 роки ОСОБА_1 за проживання в гуртожитку ВСП «Канівський фаховий коледж культури і мистецтв УДПУ імені Павла Тичини», заборгованість відповідача по сплаті житлово-комунальних послуг за проживання в гуртожитку становить 54 046,83 грн. (а.с.23-24, 160-161)
Позивачем також надано відомості про обґрунтування структури плати за проживання в гуртожитку ВСП «Канівський фаховий коледж культури і мистецтв» Уманського державного педагогічного університету імені Павла Тичини від 12.05.2025 № 125 (а.с.25-27).
Відповідачу неодноразово направлялися попередження про невиконання умов угоди №1, №2, №3, №4, №5, №5, №6, №7, №8, №9 (а.с.28-37) та претензії про сплату заборгованості та розірвання договору найму житла в гуртожитку (а.с.38-40, 41-42).
Відповідно до наказу № 41-к від 02.05.2025 «Про звільнення з роботи ОСОБА_2 », викладача та концертмейстера коледжу, звільнено 16.05.2025 за п. 2 ст. 40 КЗпП України у зв`язку з виявленою невідповідністю займаній посаді (а.с.63).
З акту обстеження матеріально-побутових умов від 29.08.2025 вбачається, що комісією в складі завідуючої гуртожитком ОСОБА_3 , завідуючої господарством гуртожитку Олени Хоменко та прибиральниці Людмили Самойленко обстежено місце проживання ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 . В результаті обстеження комісія встановила: житлові умови не задовільні, відсутні меблі для зберігання речей, а наявна шафа – зламана, відповідно речі особистого вжитку хаотично розкидані по кімнаті, створюючи безлад. Кімната обладнана від забудовника опаленням, каналізацією та постачанням холодної води. Такі особисті зручності як бойлер для нагріву води, пральна машинка, штори на вікнах – відсутні. В кімнаті брудно та неохайно, панує безлад, накопичився пил та сміття. Під вікном стоїть стіл, на якому знаходяться різноманітні предмети та посуд. Вікно в кімнаті забруднене, кватирка закрита. Відсутність провітрювання створює затхлу атмосферу та неприємний запах. В коридорі, по обидві сторони від дверей к.15 накопичення ящиків, різноманітних речей, посуду з їжею для котів. На загальній кухні, місце яке займає ОСОБА_1 , це просто гора пластикового посуду, бутилок, підвазонників та букетів із засохлими квітами (а.с.90).

Позиція Черкаського апеляційного суду 

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).
Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.
Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.
Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Позивач звернувся до суду із вимогами про стягнення із ОСОБА_1 на користь ВСП «Канівський фаховий коледж культури і мистецтв Уманського державного педагогічного університету ім. П. Тичини» заборгованості за житлово-комунальні послуги в розмірі 54046,83 грн., розірвання договору найму житла в гуртожитку № НОМЕР_1 від 26.01.2021, укладеному між ОСОБА_1 та ВСП «Канівський фаховий коледж культури і мистецтв Уманського державного педагогічного університету ім. П. Тичини» та виселення ОСОБА_1 з кімнати АДРЕСА_3 без надання іншого приміщення.
Відмовляючи в частині вимог про розірвання договору найму та виселення особи без надання іншого приміщення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ОСОБА_1 вселилася в кімнату в гуртожитку на достатній правовій підставі, проявляє інтерес до спірного жилого приміщення, оскільки частково сплачує за житлово-комунальні послуги; зареєстрована за його адресою; відсутні докази щодо того, що вона має інше житло, тому наявні підстави вважати, що відповідач має достатні та триваючі зв`язки з конкретним місцем проживання, зазначена кімната у гуртожитку є її єдиним «житлом» у розумінні ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Суд першої інстанції, задовольняючи вимоги позову в частині стягнення боргу, вважав доведеним факт неналежного виконання відповідачем обов`язку щодо оплати вартості отриманих комунальних послуг за період з січня 2021 року по березень 2025 року в розмірі 54046,83 грн. 
Колегія суддів звертає увагу на те, що суть апеляційної скарги зводиться лише до незгоди ОСОБА_1 із стягненням боргу за комунальні послуги в розмірі 54046,83, жодних інших доводів щодо незаконності оскаржуваного судового рішення апеляційна скарга не містить, тому апеляційний суд здійснює перегляд судового рішення лише в межах доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 .
З матеріалів справи вбачається, що 26.01.2021 між Канівським коледжем культури і мистецтв Уманського державного педагогічного університету імені Павла Тичини – відокремлений структурний підрозділ університету та ОСОБА_1 укладено Договір № 06 найму житла в гуртожитку, відповідно до якого наймодавець надає наймачу за плату в тимчасове користування житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_2 . (п.1.1. Договору) (а.с.14-17).
Згідно з п.1.2. Договору, житлове приміщення складається з кімнати № НОМЕР_2 на НОМЕР_3 поверсі і частини секції № 3, загальна площа 30,46 кв.м., в т.ч. площа кімнати 30,46 кв.м.
Житлове приміщення обладнане: водопроводом, центральним опаленням, каналізацією, електроенергією.
Відповідно до п.3.8. Договору, наймач зобов`язується вносити щомісяця до 25 числа наступного періоду плату за житло, якщо інше не встановлено законодавством.
Наймодавець має право: вимагати від наймача своєчасно вносити плату за житло та вживати заходів до усунення виявлених недоліків, які пов`язані з наданням житлово-комунальних послуг і виникли з вини наймача, дотримуватися правил і вимог інших нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг (п.4.1. договору).
Згідно з п.7.1. Договору, цей договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє на протязі 364 днів до 26 січня 2022 року.
Дострокове припинення дії Договору за ініціативи наймача здійснюється за його особистою письмовою заявою (п.7.2.6. Договору).
У разі відсутності заяви однієї з сторін про припинення або зміну умов договору найму протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору, він вважається продовженим на таких самих умовах, які були передбачені договором, за умови, якщо немає заяви наймодавця про те, що воно потрібне йому для власних потреб (п.7.2.7. Договору).
Відповідно до п.1 розділу І Положення про користування гуртожитком Відокремленого структурного підрозділу «Канівський фаховий коледж культури і мистецтв Уманського державного педагогічного університету імені Павла Тичини» затвердженого Директором коледжу В. Тихомиром 31.08.2021, гуртожиток закладу освіти є частиною його цілісного майнового комплексу, керівництво яким здійснює керівник такого закладу.
Гуртожиток коледжу використовується для проживання здобувачів вищої та фахової передвищої освіти під час навчання у закладі освіти за очною (денною), заочною формою здобуття освіти, які не мають постійного місця проживання за місцем розташування закладу освіти (п.1 розділу ІІ Положення).
Згідно з п.п.5 п.2 розділу ІІ Положення, у гуртожитку коледжу можуть проживати за умови повного забезпечення здобувачів освіти певного закладу освіти жилою площею у гуртожитку можуть проживати працівники закладу освіти та інші громадяни.
Відповідно до п.5 розділу ІV Положення, мешканці гуртожитку коледжу зобов`язані, зокрема, своєчасно та у повному обсязі відповідно до договору найму жилого приміщення в гуртожитках закладу освіти сплачувати плату за проживання, комунальні послуги.
Згідно з п. 15 Положення, особи, які проживають у гуртожитку на умовах договору найму (оренди), вносять плату за таке проживання відповідно до умов договору.
Плата за проживання у гуртожитку включає: витрати на оплату житлово-комунальних послуг (послуги з управління гуртожитком, послуги з постачання теплової енергії, гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, постачання та розподілу природного газу, електричної енергії, послуги з поводження з побутовими відходами); інші витрати, необхідні для забезпечення створення належних умов для проживання (утримання майна гуртожитку, зазначеного в абзаці першому пункту 14 цього Положення) та організації побуту (заміна, прання, дезінфекція постільних речей тощо у разі їх видачі).
Відповідно до ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», до житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління побутовими відходами.
Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної і гарячої води і водовідведення, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 5 липня 2019 року № 690 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 2 лютого 2022 року № 85) також встановлюють обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у встановлені законом строки.
Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.
Відсутність відповідного договору не є підставою для відмови у стягненні заборгованості за комунальні послуги, оскільки згідно зі ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають також із дій осіб, які породжують ці права та обов`язки, і такою дією в даних правовідносинах є надання послуг та їх отримання відповідачем.
Згідно з п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Згідно з Примірним положенням про користування гуртожитками, затвердженого постановою КМУ від 20 червня 2018 року № 498, наймачі, які користуються жилою площею в гуртожитку, зобов`язані своєчасно сплачувати за проживання в гуртожитку у строки, встановлені договором або законом. Особи, які проживають у гуртожитку на умовах договору найму (оренди), вносять плату за таке проживання відповідно до умов договору. Плата за проживання у гуртожитку включає: витрати на оплату житлово-комунальних послуг (послуги з управління гуртожитком, послуги з постачання теплової енергії, гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, постачання та розподілу природного газу, електричної енергії, послуги з поводження з побутовими відходами); інші витрати, необхідні для забезпечення створення належних умов для проживання (утримання майна гуртожитку, зазначеного в абзаці першому пункту 14 цього Положення) та організації побуту (заміна, прання, дезінфекція постільних речей тощо у разі їх видачі) (п. 11, п. 15).
Статтею 67 ЖК України визначено, що плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.
За змістом ст. ст. 67, 68 ЖК України, наймач житлового приміщення у будинках державного і громадського житлового фонду зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги за затвердженими в установленому порядку тарифами - щомісяця.
Статтею 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону.
Згідно з ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ч. 1 ст. 625 ЦК України).
Судом першої інстанції встановлено, що відповідач ОСОБА_1 є споживачем комунальних послуг за адресою: АДРЕСА_2 .
За вказаною адресою їй надавались житлово-комунальні послуги, відповідач їх одержувала. Доказів ненадання або надання таких послуг неналежної якості відповідачем не надано.
Отже, відповідач отримувала житлово-комунальні послуги, в неї виник обов`язок сплати за їх надання. При цьому, відсутність письмово оформленого договору з постачальником послуг не позбавляє споживача обов`язку оплачувати надані послуги.
Надані позивачем докази підтверджують, що відповідач користувалася послугами в період з січня 2021 року по березень 2025 року, проте, отримані послуги останньою не оплачені належним чином, тобто боржник допустив прострочення виконання зобов`язання.
Як вбачається з інформації про нарахування квартплати та комунальних послуг з 01.01.2021 по 31.03.2025 ОСОБА_1 за проживання в гуртожитку ВСП «Канівський фаховий коледж культури і мистецтв УДПУ імені Павла Тичини» має заборгованість по сплаті житлово-комунальних послуг за проживання в гуртожитку в розмірі 54 046,83 грн. 
Позивачем також надано відомості про обґрунтування структури плати за проживання в гуртожитку ВСП «Канівський фаховий коледж культури і мистецтв» Уманського державного педагогічного університету імені Павла Тичини від 12.05.2025 № 125 (а.с.25-27).
Відповідачу направлялися попередження про невиконання умов угоди №1, №2, №3, №4, №5, №5, №6, №7, №8, №9 (а.с.28-37) та претензії про сплату заборгованості та розірвання договору найму житла в гуртожитку.
Нарахування заборгованості здійснювалось позивачем за тарифами споживання, копії документів про їх встановлення долучено представником позивача до позовної заяви та досліджені судом.
В зв`язку з вищевикладеним, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем доведено факт невиконання відповідачем обов`язку щодо оплати вартості комунальних послуг за період з січня 2021 року по березень 2025 року в розмірі 54046,83 грн.
ОСОБА_1 не надала ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду належних і допустимих доказів на спростування наявності у неї заборгованості та доказів, які спростовували б розрахунок заборгованості, наданий позивачем.
Посилання ОСОБА_1 на необґрунтованість позову та неналежну оцінку судом досліджених доказів не відповідають фактичним обставинам справи.
Твердження скаржника щодо неврахування субсидії по оплаті житлово-комунальних послуг є безпідставними, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які докази щодо звернення відповідача до Пенсійного фонду України або Центру надання адміністративних послуг із заявою про призначення житлової субсидії та декларацією, та призначення житлової субсидії. 
Посилання у апеляційній скарзі, що в справі відсутні тарифи щодо стягнення вартості проживання у гуртожитку навчального закладу, не заслуговують на увагу, оскільки апеляційний суд під час розгляду цієї справи, перевірив докази, які були надані позивачем, а саме показники (складові) оплати за проживання у гуртожитку, відповідність розрахунку ставок за проживання у гуртожитку нормам законодавства, договору та перевірив їх обґрунтованість.
Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, а спрямовані виключно на доведення необхідності переоцінки доказів і встановлених на їх підставі обставин.
Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас, цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний.
Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду у постанові від 18.03.2020р. у справі № 129/1033/13.
Колегія суддів зазначає, що стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведення.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку згідно зі статтями 76-78, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
З огляду на викладене, колегія суддів не вбачає підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині. Доводи апеляційної скарги були предметом розгляду суду першої інстанції та їм надана відповідна правова оцінка, з якою погоджується апеляційний суд.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
У відповідності до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
За наведених підстав, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині– залишити без змін.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи, що колегія суддів прийшла до висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 17.03.2026, судові витрати слід залишити за відповідачем.
Керуючись ст. ст. 258, 268, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 17 березня 2026 рокуу справі за позовом Уманського національного університету в інтересах Відокремленого структурного підрозділу «Канівський фаховий коледж культури і мистецтв Уманського національного університету ім. Павла Тичини» до ОСОБА_1 про стягнення понесених витрат по оплаті комунальних послуг,  в оскаржуваній частині - залишити без змін.
В іншій частині рішення суду не переглядалося.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів, в порядку та за умов, визначених ЦПК України. 

Головуюча      О.В. Карпенко

Судді    Л.І. Василенко

Ю.В. Сіренко